298 



don historiske Paalidelighed af A. G., end ved at aabne 

 nye Synspunkter til Losning af den vigtige Opgave, som her 

 foreligger. Det ene af disse Værker er et meget voluminost 

 Skrift af M. Baumgarlen: „Die Apostelgeschichte oder der Ent- 

 wickelungsgang der Kirche von Jerusalem bis Rotn". 1. Th. 

 S. 308. 2. Th. 1. Abth. S. 342. 2. Abth. S. 525. Braun- 

 schweig 1852; det andet af endeel ringere Omfang, men af 

 rigere og meer videnskabeligen begrundet Indhold har Eduard 

 Lekebusch til Forfatter og forer Titelen: „Die Composition und 

 Entsihehung der Apostelgeschichte, von Neuem untersucht, Gotha 

 1854." Hvad Baumgartens Skrift angaaer, da har det, foruden 

 virkelig Fortjeneste af at meddele adskillige gode og nyttige 

 Oplysninger, ogsaa den Ufuldkommenhed at meddele endeel 

 andre, som altid kunne have deres Værd, men som dog her 

 ofte kun tjene til at foroge den Besværlighed, som Forfatterens 

 vidtloftige og tunge Udvikling allerede meer end tilborligt læg- 

 ger Læseren i Veien. Det er desuden opfyldt af en Mængde 

 af de besynderligste Opfattelser af de Beretninger, som Ap. G. 

 indeholder, og som muligen kunne opbygge Vennerne af en vis 

 allegorisk- phanlaslisk Bibeludlægning, men kun give et ringe 

 videnskabeligt Udbytte. Han bebreider sine Forgjængere, at de 

 ikke have forsogt at udvikle deres Anskuelse „fra den bibelske 

 Tænkemaades Kreds", og at derfor deres Modstandere havde 

 havt let Spil ved „at tilbagevise den som Uforstand". Bauin- 

 garten selv fordrer derimod for Apostelhistoriens Forfatter „An- 

 skuelsens hoieste Standpunkt", hvilket denne i Indgangen til sit 

 Værk skal selv have klart nok betegnet. Man vil imidlertid 

 neppe finde sig meget tilfredsstillet ved at lade sig stille paa 

 dette Anskuelsens hoieste Standpunkt under Baumgartens An- 

 viisning, thi ofte indhylles den hele Udsigt, som han derfra vil 

 aabne, i en hoitravende Ordsqvalders Taage og Dunst. Saa- 

 ledes, for at at anfore et charakteristisk Exempel, anstiller han 

 vidtloftige Betragtninger over den Udforlighed, hvormed Pauli 

 Soreise fra Cæsarca til Rom er beskreven i Ap. G. (II, 361 ff). 



