301 



Rigtigst synes del derfor at vende tilbage til det Indtryk, 

 som selve Forsvarerne af Apostelhistoriens tendentiøse Charak- 

 teer (f. Ex. Zeller 1850 S. 303) indromme al være det forste, 

 som enhver Læser modtager, og det er: at vi her have en 

 simpel historisk Fortælling for os, meddeelt af en Mand, der 

 havde været Pauli Ledsager paa hans Reiser og Oievidne til 

 flere af de Tildragelser, hvorom han meddeler Beretning. Delte 

 anbefaler sig saameget mere, som Forf. til Ap. G. i den forste 

 Deel af sit Værk, udlrykkeligen har angivet som sin Hensigt, 

 at Theophilus, hvem han har helliget saavel sit Evangelium som 

 sin Apostelhislorie (Luc. 1, 1. Ap. G. 1, 1), „kunde indsee Vis- 

 heden af de Ting, hvorom han havde havt mundtlig Underretning" 

 (tvct imy i'wg nsql (av xcttqxq&rjg Xoycov rijv aGipaXsiav) 

 Ap. G. 1, 4. Tydeligere og mere uforbeholdent kan en Bogs 

 reen historiske Hensigt ikke vel udtrykkes. Imidlertid lod der 

 sig jo allid indvende, at, naar Forfatteren virkelig havde til 

 Hensigt at lade Historien eller rettere den historiske Fremstilling, 

 som her blev leveret, tjene til Understøttelse for en dogmatisk 

 Anskuelse, da kunde man ikke vente, at han „som Prologus i 

 Skjærsommernalsdrommen skulde iforveien sige, at hvad han 

 her gav som Historie, ikke var Historie, og at hans Paulus ikke 

 var den virkelige Paulus" {Zeller 1850 S. 320), ligesaalidt som 

 at han selv ikke var den, der havde været Pauli Ledsager, og 

 i hvis Navn han talede. Men paa den anden Side maa det dog 

 ogsaa være ret aabenbare, uomtvistelige, utvetydige Facta, som 

 kunne gjores gjældende, for at vi imod vor Skribents egen 

 Erklæring og imod det anerkjendle forste Indtryk af hans Værk, 

 skulle antage, at hans Fremstilling var en uhistorisk Fiction. 



Hvorledes forholder det sig nu forst med den i selve Ap. G. 

 givne Antydning om Forfatterens Person? 



Af den Fremstillingsform, som er brugt i den sidste Deel af 

 Ap. G., hvor Forfatteren indforer sig selv talende i forste Person 

 i Fleertallel (vi — øs), uddrog man indtil henimod Enden af 

 det forrige Aarh undrede den Slutning, at han som sagt havde 



