309 



af den overnaturlige Kraft, som boede i Jesus*). Men man 

 kan ikke, uden at robe Uvidenhed, eller trodse al Historie, 

 nægte, at Jesu Christi Virksomhed forudsætter deels en Person- 

 lighed af ganske særegen Hoihed og aandelig Overlegenhed 

 deels en providentiel Understøttelse af ioinefaldende Art. Det 

 vilde nu dog være hoist besynderligt, dersom Yttringer af en 

 saadan Kraft skulde ved hans Bortgang aldeles være ophorte i 

 den Menighed, der maatte antages for og ogsaa virkelig har 

 viist sig i Historien fremfor nogen anden opfyldt og gjennem- 

 trængt af Christi Aand. Som Solen i den physiskc Natur for 

 sin Opgang bebudes af Morgenroden og ved sin Nedgang led- 

 sages af Aftenroden, saaledcs gaaer der gjennem Aartusinder 

 en Række af Forjættelser og underfulde Begivenheder foran 

 Frelserens Ankomst til Jorden, og paa lignende Maade vente vi, 

 at de Kræfter, hvorom Christi Gjerninger gave saa ioinefaldende 

 Vidnesbyrd, have viist sig virksomme i storre eller, ringere Grad 

 endnu længe efter i den Kreds, som modtog den umiddelbare 

 Indvirkning af hans Nærværelse. Dette Haab stoller sig ogsaa 

 paa', hvad Christus selv udtrykkeligen havde forjættet sine 

 Apostle (Marc. 16, 18. Matth. 10, 8), og den ældste Kirkes Hi- 

 storie stadfæster dels Opfyldelse. „Den forste Kirkes Historie" - 

 siger Tholuck, Glaubwiird. der evang. Geschichte S. 373 - „er 

 en Kjæde, hvis elektriske Bevægelse tyder hen paa, at der i 

 Begyndelsen er faldet et Slag fra Himlen paa Jorden." 



♦) Saaledes have ældre Dogmatikere nægtet f. Ex. at ansee Christi Opstan- 

 delse for et absolut Under (propter immortalitatem corporis Christi). — 

 „Es ist das edle Recht neuerer Geschichtforschung" — siger K. Hase, 

 *Neue Propheten S. 72 — „den Maasstab der Wahrheit nicht am Alltåg- 

 l'ichen und Cemeinen zu haben, sondern auch das Wunderlichste, wenn 

 es durch gute Zeugnisse sich als wirklich bewahrt, anzuerkennen, vvah- 

 rend es doch , wie ungemein und ausserordentlich, in die [alten] heiligen 

 Gesetze der Natur und Entwickelung sich einreihen rnuss, mogen sie min 

 schon im klaren Zusammenhange vor uns liegen , oder noch wie Stemc 

 mit unbekannten Bahncn". Ved at borttage det indklamrede Ord (der let 

 kunde l'6re tilbage til den „vulgaire Rationalisme") turde maaskee disse Yt- 

 tringer blive Udtryk for en Anskuelse, der vil hæve mangen Jlisforstaaelse. 



