322 



tre Dage falder det som Skjæl fra hans Oiue. Den Jesus fra 

 Nazareth, i hvem han for saae en Fornægter af og Oprører 

 mod Gud og hans Helligdom, crkjendcr han nu for Guds Son 

 og Verdens Frelser, der langtfra at omstyrte Theokratiet netop 

 var bestemt til at forklare og fuldende delle, var bestemt til 

 at bringe den forjættede Frelse i dens Fylde og derfor ogsaa 

 nedbryde den Skillemuur, som hidtil stillede Menneskene fjendt- 

 lige mod hinanden og gjorde det lige umuligt for dem, der 

 vare indenfor, og dem, der vare udenfor „Lovetis Gjærde"', at 

 opnaae Fred og Forsoning med Gud (samlg. Eph. 2. 14 ff.). 

 Som Apostel opfatter Paulus sin Mission navnlig bestemt for 

 Hedningenes Omvendelse. „Men fra Joderne er dog (Frelsen 

 udgaaet'' (Joh. 4,22). Ikke en Ophævelse, men en Fuldkom- 

 meise af Loven og Propheterne havde Jesus efter sit eget Ud- 

 sagn (Matth. 5, 17) villet bringe. Som Blomsten ophæves i 

 sin Frugt, men, ikke staaer i Modsigelse med denne, saaledes 

 skulde Jodedommen og Loven gaae op og fuldkommes i Chri- 

 stendommens Evangelium. Betingelserne for denne Udvikling 

 vare imidlertid givne forskjelligt for Joder og Hedninge. Vel 

 havde hine det Fortrin, allerede at være i Besiddelse af al gud- 

 dommelig Aabenbarings forste Sandhed; men paa Grund afMosa- 

 ismens historiske Skikkelse var det atter i mange Henseender 

 vanskeligere for Joderne at skjelne mellem de Former, der 

 skulde bevares, og dem, der skulde opgives ved Antagelsen af 

 Jesus som Messias. Saalænge Christendommen rummede sine 

 Tilhorere inden Jodedommens egentlige Hjem, Palæstina og 

 navnlig Judæa, kunde Troen paa Jesus forbindes med Iagttagel- 

 sen af Moseloven, under den Betingelse, at det erkjendtes, 

 hvorledes Frelsen ikke tildeeltes i Kraft af sidstnævnte, men 

 kun i Kraft af Guds Naade (Ap. G. 15, 11). Men medens Lo- 

 vens Iagttagelse ved denne Erkjendelse i sig selv tabte sin Be- 

 tydning og alene kunde fortsættes af national Pietet, maalle 

 Overtagelsen af Lovens rituelle Forskrifter være en Byrde, 

 hvortil Hedninge alene kunde bestemme sig ved Antagelsen af, 



