327 



burde forudsættes en Indsigt, som forst skulde bibringes de 

 uomvendle Joder og Hedninge, have vi i Ap. G. en Fremstil- 

 ling af Pausus som Missionair, der maatte tage et langt storre 

 Hensyn til Forestillinger og Fordomme, hvilke forst ved Evan- 

 geliets Prædiken skulde fjernes og give Rum for Sandheden. 

 Dette maa allerede i sig selv være tilstrækeligt til Forklaring 

 af den forskjellige Belysning, hvori saa mange Begivenheder i 

 Ap. G. fremstille sig, hvilke man uden videre har villet er- 

 klære for uhistoriske paa Grund af deres formecntlige Modsi- 

 gelse med Pauli Lære og Advarsler i de paulinske Breve. 

 Dertil horer blandt Andet netop (dette, at i Ap. G. fremstilles 

 Paulus som den, der altid forst henvender sin Prædiken til Jo- 

 derne (Ap. G. 13, 14 ff. 14, 1. 16, 13. 17, 1. 17. 18, 4 ff. 

 19, 8 ff. 28, 17 ff.) og forst, naar disse haardnakkel havde 

 afviist denne, til Hedningene. Heri har man villet see en for- 

 sællig apologetisk Fiction, medens dog alle Omstændigheder 

 allerede tale for Rigtigheden og Hensigtsmæssigheden af Pauli 

 ovennævnte Fremgangsmaade, saa at en anden ikke lod sig 

 vente af en Apostel, hvis Klogskab var lig hans Iver og Be- 

 gejstring. * :: ) Men vi have desuden i Apostlens Breve udtryk- 

 kelige Yttringer om, hvorledes han anseer sig forbunden til at 

 prædike Evangeliet, en Guds Kraft for Enhver, 'lovåaio) xe 

 nq&xov xal "EXlrji'i Rom. 1, 16 samlg. 2, 10. 3, 1. 



En udforlig Gjendrivelse af de Grunde, hvormed man har 

 sogt at bestride den historiske Sandhed af en Mængde enkelte 

 Beretninger i Ap. G., ligger udenfor disse Blades Hensigt. Dog 

 ere tvende Tildragelser af for slor Vigtighed, til at vi kunne 

 forbigaae dem med Taushed. Den ene angaaer Forhandlingerne 

 paa det saakaldte apostoliske Convent i Ap. G's. 15de Cap. 

 Imod den hele Fremstilling af en saadan Forsamling og de der 

 tagne Beslutninger har man beraabt sig paa de Afvigelser, som 



*) Man samlg. Klings Bemærkninger over dette Punkt i Theol. Slud. a. Kit. 

 1837. II. S. 301 ff. 



