— 151 — 



Svenska djuriiaiiiii ur folkspråket. — Brukspatron J. 

 W. Grill hade i bref meddelat följande »förteckning öfver de 

 namn på djur, som äro brukliga bland allmogen i sydöstra de- 

 len af Nerike, omkring Godgård och Mariedamm, eller på den 

 fordom så kallade Tylö-skogen, som sammanbinder Kolmorden 

 och Tiveden». Då listan icke blir lång, upptagas här namnen 

 på alla de derstädes förekommande, för folket väl bekanta ar- 

 terna af de tre högre djurklasserna, och systematiska benämnin- 

 gen bifogas vid de namn, som afvika från de i svenska skrift- 

 språket antagna, eller som annars kunna behöfva att närmare 

 bestämmas. 



Däggdjur. 



Räf. — Varg; kallas äfven Gråbuse, Gråben, Gullfot. 



Varglo (Felis lynx), kallas såsom yngre: Räflo. 



Vattiller (Mustela putorius), är sällsynt. 



Lessen (Mustela erminea et minor). 



Mård kallas ömsom asp-, gran-, hult- och sten-mård. 



Utter. — Gräfling eller Gräflingeso. 



Jglekotte eller Jglekotteso (ej piggsvin). 



Näbbråtta (Sorex vulgaris et fodiens; ej Näbbmus). 



Rätta kallas så väl de stora som de små arterna af råttslägtet. 



Namnet »mus» brukas ej för dem. 

 Sork eller Mullsork (Hypudaeus amphibius et agrestis). 

 Ickorne, Eckorne (Sciurus). — Hare. — Älg. 

 Lerlapp är gemensamt namn för fem arter Vespertilio. 



Foglar. 



Falk (Falco subbuteo m. fl.). — Sparrhök (F. nisus). 

 Hök, Slaghök (F. palumbarius och apivorus). 

 Örn (F. albicilla). — Vräk (F. buteo). 

 Glade (F. milvus) är masc. : »en Glae». — Uf (Strix bubo). 

 Uggla (Strix aluco): o* haruggla; $ likuggla. Detta sednare 

 namnet är föranledt af lätet: klä-vitt! (kläd hvitt!). 

 Öfvers. af K. Vet.-Akad. Förh., d. 11 Juni 1856. 



