— 154 — 



som denna, kunna liga värde, både såsom bidrag till kannedo- 

 men om arternas utbredning (enär allmogen endast lärer be- 

 nämna de nyttiga eller skadliga, de utmärktare eller de all- 

 männaste); och såsom rättesnöre för djurarternas benämning i 

 skriftspråket. Detta saknar nemligen ännu verkliga, väl använd- 

 bara svenska namn för flera slägten eller arter af de högre 

 djuren (t. ex. Sylvia, Saxicola rubetra, Totanus, Tringa) för hvilka 

 man tills vidare måst åtnöja sig med konstgjorda namn, hvilka 

 dock sannolikt kunna till en del ersättas genom andra, ganska 

 goda, som lefva i folkspråket, antingen såsom en tradition från 

 fornspråket eller bildade i den landsort der de begagnas. — 

 Såsom ett bihang till det föregående anförde Hr Sundevall slut- 

 ligen några i Stockholms läns skärgård brukliga fogelnamn, som 

 han redan upptecknat uti sjette häftet af Stockholms läns Hus- 

 hållnings-Sällskaps handlingar, 4 855, nemligen: 



Pöl (Charadrius hiaticula); — Tyll (Totanus glareola) sannolikt 

 närslägtadt med det i Skåne, för Numenius arquata brukliga 

 namnet: Tullare. — Grisla; — Knipa; — Gudunge rf, och 

 Ada ? af Anas mollissima. — Måse (Larus canus); — Trut 

 (L. marinus); — Ljusa (L. fuscus). Uti namnet Ljusa, höres /. 

 Det skall på andra orter begagnas för Falco haliaétus (»Fiskljuse»), 

 som dock oftare lärer benämnas Fiskörn eller Fiskhök. I Nerike 

 begagnas det, enligt ofvanstående förteckning, äfven för en art 

 af slägtet Larus. Ett gemensamt namn för detta slägte i Stock- 

 holms skärgård, är Hvitfogel. 



