— 159 — 



Aggens form och byggnad har ej med säkerhet kunnat 

 afgöras, hvilket antingen hårrör deraf att exemplaren voro för 

 unga, och äggen i följd deraf ej fullt mogna, eller ock derifrån, 

 hvilket är troligast, att äggulan omgifves af en så tunn hinna, 

 att denna vid ovanernas sönderdelning spränges. 



Ofvan mundöppningen ligger ett nervganglion, som åt båda 

 sidor utsänder många och starka nervgrenar, hvilkas förlopp 

 dock är svårt att följa och att bestämma. 



Sammalunda är äfvenledes förhållandet med käriför grenin- 

 garne. Den främre hälften af djurets kropp synes särdeles rik 

 på och genomkorsad af kärlutgreningar; men att reda dessa kärls 

 förlopp och att erhålla bestämda utgångspunkter eller hufvud- 

 stammar, har på de få exemplar, hvarmed jag haft lägenhet att 

 experimentera, varit ogörligt. 



Den delen af kroppens midt, som inneslutes af de båda 

 tarmslyngorna och som ligger nedanför de från ovarierna sam- 

 manlöpande oviducterna, är helt och hållet uppfylld af korniga 

 sammangyUringar, intagande smärre symmetriska fält. Om dessa 

 sammangyttringar äro egendomliga körtlar eller endast kalkbild- 

 ningar, hvarpå djuret är särdeles rikt och hvilka utveckla kolsyra 

 till stor myckenhet vid syrors tillsättning, lemnar jag oafgjordt. 



Med sin sugskifva sitter djuret fästadt vid fisktarmens yta, 

 men är på denna fot temmeligen rörligt upp och ned, d. v. s. 

 höjer och sänker sig tidt och ofta. När del släppt sitt fäste 

 rullar det sig mot buksidan lätt tillsammans från ända till ända 

 och återtager derpå straxt en uträtad ställning, hvilka rörelser 

 hastigt och ofta omväxla och göra att djuret ser qvickt och 

 lifligt ut. Det är ett bland de vackraste entozoer man under 

 mikroskopet kan åse, emedan dess anatomiska byggnad ligger 

 klar och åskådlig i anseende till djurets genomskinlighet. 



Det tillhör Trematodernas klass och står ganska nära genus 

 Tristomum, men skiljes från detta derigenom, att det saknar de 

 båda botrierna, hvilka Tristomum eger bredvid os, och hvilken 

 olikhet föranledt Diesing att för detta entozoon bilda ett eget 

 genus. So vidare tafl IIF. 





