— 254 — 



hafva de, under 9 års förvaring uti ett fullkomligt torrt till- 

 stånd samt i rymligt kärl, förlorat ifrån \ 6| till 38 proc i 

 vigt. Dessa förhållanden instämma således med hvad för bom- 

 ullskrulet blifvit iakttaget och synes hafva sin förklaring deruti, 

 att de på salpetersyra rikaste nitroföreningarne emotstå starkare 

 en sönderdelning, hvaremot de, som ifrån första • början blifvit 

 mindre fullmältade med salpetersyra, eller de, hvilka tillika in- 

 nehålla salpetersyrlighet, lättare dekomponeras. 



Förutom hvad de nitroföreningar beträffar, hvilka uti det 

 ofvanstående blifvit anförda, hafva likartade vägningsförsök blifvit 

 gjorda med andra analoga föreningar, hvilka blifvit framställda 

 genom behandling af gummi arabicum, körsbärskåda, drufsocker, 

 rörsocker, mjölksocker, mannasocker, lakritssocker m. fl. ämnen, 

 med salpetersvafvelsyra. Alla de så framställda nitroföreningarne 

 hafva dervid förhållit sig analogt med lignins och stärkelsens 

 nitroföreningar uti egenskapen att såväl småningom dekompone- 

 ras, som deruti, att sönderdelningen hastigare försiggått, då pre- 

 paraterna förvarats uti mindre kärl, särdeles då dessa kärl varit 

 väl täppta. Vigtsförlusterna hafva dessutom fortare tagit deras 

 början, än hvad som för bomullskrutet varit händelsen, samt i 

 allmänhet fortgått vida skyndsammare sedan den en gång börjat, 

 dock hafva härvid likaså litet, som för bomullskrutet, några kon- 

 stanta procentförluster under gifna tider kunnat iakttagas. 



Slutligen anse vi oss böra tillägga, att, vid försök att för- 

 vara alla dessa nitroföreningar i vatten under en längre tid, 

 de till större delen dervid dels alldeles hafva förlorat deras 

 exploderande egenskap, dels visat sig blifva ganska dåliga såsom 

 krutsorter. Detta har åtminstone varit fallet med såväl rörsockrets 

 nitroförening, som med stärkelsekrutet och bomullskrutet, ehuru- 

 väl det sistnämnda dervid längst bibehållit sig. Vissa profver af 

 bomullskrut, som varit förvarade i vatten, äro ännu efter 9 år 

 fullkomligt goda. Vid alla de tillfällen då sönderdelning i vatten 

 ägt rum, reagerar vattnet efteråt starkt surt på lackmuspapper, 

 men då dekomposilion icke ägt rum, förändras icke lackmus- 

 papperels blåa färg det ringaste.» 



