— 265 — 



Aret 1855 i epidemiologiskt och nosogeogrnfiskt 

 hänseende» — Medicinal-Rådet Hr A. Timoleon Wistrand hade 

 insändt följande uppsats: 



»En återblick på helsotillståndet i Sverige under loppet af 

 år 1855 utvisar att detta år, i epidemiolog iskt hänseende, 

 hufvudsakligen utmärkt sig dermed att, utom de efter årstiderne 

 fluktuerande inflammatoriska, katarrhala och rheumatiska sjuk- 

 domarna, hvilka mer eller mindre allmänt förekommit i nästan 

 alla delar af riket, hafva ibland epidemiska sjukdomar, förnäm- 

 ligast visat sig: Koppor, Skarlakansfeber och Messling samt 

 dessa utslagsfebrars vanliga följeslagare: Kikhosta och Påssjuka ; 

 vidare gastriska och nervösa Febrar samt Rödsot, Kolera och 

 Frossa. 



Ibland dessa farsoter står utan jemförelse Frossan , i af- 

 seende på freqvens och utbredning, aldrafrämst, i det att den 

 fross-epidemi, som från och med år 4 852 visat en år från år 

 fortgående betydlig tillväxt, med detta år synes hafva uppnått 

 sin höjd, så att från många orter yttras: att de friskas antal 

 varit lättare att räkna än de af frossa angripnes. Dernäst har 

 allmänt förekommit: Messling, som, sedan 1853 befunnits i 

 jemnt tilltagande, Kolera, som alltifrån den stora farsoten år 

 1853, hvarje sommar och höst temligen allmänt visat sig med 

 spridda sjukdomsfall och partiela epidemier, samt Rödsot, som 

 likaledes alltifrån år 1853 visat en märklig utbredning, syn- 

 nerligen i vissa trakter af landet. De Gastriska och Nervösa 

 Febrarna hafva visserligen äfven detta år temligen allmänt före- 

 kommit, men utan att påkalla den uppmärksamhet som för 2:ne 

 år sedan, utom en partiel epidemi af s. k. Hjern feber, som med 

 tusentals sjukdomsfall yppats i sydöstra delen af landet och or- 

 sakat stor dödlighet samt svåra följdsjukdomar, synnerligen ibland 

 barn och yngre personer. Påssjuka har först under detta år 

 yppats i större allmänlighet, hvaremot Skarlakansfeber och Å7Ä:- 

 Itosla, hvilka under trenne nästföregående år varit bland de 

 allmännaste farsoterna, under detta år mycket sparsamt före- 

 Öfvers. af K. Vet.-Akad. Förh., d. 10 Dcc. 1856. 



