— 62 — 



någon sådan föränderlighet annorstädes än hos Anodonterna. Den 

 synes också vara den af sina samslägtingar, som har den vid- 

 sträcktaste geografiska utbredningen, liksom den har det vid- 

 sträcktaste »formgebitet». Endast den har jag funnit nära fjell- 



o 



ryggen, vid foten af Areskutan, och enligt Friele samt Nor- 

 denskiöld och Nyländer lär den vara den allmännaste i Norge 

 och Finland, och enligt Rossmassler, L. Pfeiffer och Forbes 

 & Hanley m. fl. förekommer den i Italien, Spanien, Frankrike, 

 England, Tyskland m. fl. ställen, således troligtvis öfver hela 

 Europa. ') 



Då man, utan att hafva tillgång till en någorlunda fullstän- 

 dig series af former — en del kunna knappt kallas varieteter — 

 jemför de båda extremerna af denna series, t. ex. de, som jag 

 här afbildat å tab. I, fig. 1 och 6, med k varandra, är det icke 

 möjligt att inse, att de ligga inom området af en och samma art. 

 Men om man närmare undersöker de inre delarne af snäckans 

 mynning, så finner man dock der en öfvereusstämmelse , som är 

 öfverraskande , vid betraktande af de stora yttre olikheterna. 

 Man finner: att mynningens form hufvudsakligen är densamma; 

 att den vid basen har en caualiculus, som vid ena sidan är be- 

 gränsad af en callositet; att denna callositet — vid venstra sidan 

 af canaliculus, då man har mynningen rigtad mot sig och snäc- 

 kan är ställd på basen — utlöper uppåt i en smalare fortsätt- 

 ning , hvilken man kallat »plica palatalis inf era sive altera» 2 ) ; 

 att månvecket (lunella) är distinkt, samt starkt böjdt; att den 

 endast har ett egentligt eller öfre gomveck (»plica palatalis su- 

 pera); samt å yttre sidan af mynningen, under ansvällningen å 

 yttre margo, en brun callositet. Men vi finna äfven skiljaktig- 

 heter beträffande de inre delarne i mynningen. Så är hos den 

 större formen den öfre lamellen å columella skild från spiral- 



') v. Middexdorff liar likväl icke funnit den vid Petersburg, och sjclf har jag 

 icke heller funnit den i norra europ. Ryssland, ehuru jag der funnit sädana 

 sydliga former, som Helix bidentata, Gmel., Nilsson. 



2 ) Den synes i sjelfva verket icke vara någon »plica palatalin», samt visar sig 

 vara underkastad en föränderlighet, hvilken icke tillkommer den egentliga — 

 öfra — »plica palatalis.» 



