— 65 — 



lek och form. Stundom är den utåt och stundom inåt klufven, 

 och stundom är den mer och stundom mindre framstående. Spa- 

 tium interlamellare är merendels utan veck, men någon gång äro 

 de tillstädes. Plica subcolumellaris är mer eller mindre framstå- 

 ende. Stundom är den tillbakadragen, så att den knappt synes. 

 Den till venster om den, alltid tillstädesvarande, canaliculus — 

 som motsvarar crista på cervix — befintliga, vanligen starka cal- 

 lositeten utlöper ofta icke i någon smalare fortsättning, eller så 

 kallad »plica palatalis inf era», och den callositet, som är belä- 

 gen under den lilla ansvällningen å yttre margo (callus palatalis, 

 Schmidt), är oftast stark, men synes dock ofta variera till sin 

 höjd. Plica palatina superiur varierar något till sin längd, och 

 den starkt böjda lunella är mer eller mindre synlig, såväl fram- 

 ifrån som bakifrån, detta sednare mindre, då skalet är tjockt och 

 opakt. Färgen varierar från mörkbrunt till ljusbrunt, eller grå- 

 brunt, i förra fallet med mer eller mindre tydliga hvita strimmor 

 under suturen, och mer eller mindre glans. 



När den tredje formen, eller den andra af dem, som ofvan 

 blifvit upptagne till att fylla luckan mellan de båda extremerna 

 i serien, jemföres med de föregående l:sta och 2:dra formerna, 

 så finna vi dem emellan knappt någon annan skilnad, än den, 

 att den förra är större och något mer tillspetsad, samt har något 

 gröfre striering. Hvad mynningen beträffar finnes ingen olikhet. 

 Stundom händer det dock, att den har callositeterna något mindre. 



Den fjerde formen, eller den, som vi ansett synonym med 

 Claus, cruciata, Schmidt, företer ingen annan olikhet med den 

 nästföregående i anseende till mynningen, än den, att nedre co- 

 lumellarvecket utåt mot margo är tydligen klufvet ') , att den har 

 plico3 på spatium interlamellare , och att subcolumellarvecket är 

 starkare böjdt framtill; men till det yttre afviker den derigenom, 

 att den är något längre, har gröfre costula>, samt föga märkbara 

 transversella strimmor, och till färgen är den ljusare brun. 



') Det iir dock stundom klufvet, äfven hos Claus, rugosa forma typ. 



öfven. af K. Vet.-Ahd. Förh. Arg. IS. N:o 2. \. 





. 



