— 113 — 



2) S. siteheiisis, S. grisea och S. petiolavis, som synas i Amerika 

 vara en ersättning för vara Saliccs mollissimce med en dragning 

 åt S. repentes (jemf. S. angustifolia Wulf, som hos oss an- 

 setts vara en hybrid mellan bada!). 



3) *S T . rhamnifolia , S. crassifolia, S. glacialis och S. myrtillifolia , 

 rent högaretiska former, som blott i nordostliga Siberien ha 

 något motsvarande. 



Vi finna häraf, att af de 59 i Amerika förekommande ar- 

 terna äro: 



12 likartade med de i Europa jemväl växande. 



6 i det närmaste » » » » 



6 mycket analoga » » » » 



15 väl från våra afvikande, men dock hörande till samma typer. 



9 nästan egendomliga. 

 1 1 alldeles » 



Jemföra vi härmed å den andra sidan de inom den Skandi- 

 naviska floran befintliga arter, för att finna, livilka af dem saknas 

 i Nord-Amerika, eller derstädes icke äga någon med sig beslag- 

 tad form, se vi, att till detta antal höra: 



1) 7 arter, hvilka i Europa synas för det mesta vara odlade och tvil- 

 velsutan äro af sydligare ursprung, och h var af i älven blifvit an- 

 sedda för hybrider: 



S. undulata. S. Smitliiana. 



(S. hippophaefolia.) (S. stipularis.) 



S. rnbra. (S. holosericea.) 

 (S. mollissima.) 



2) endast en art, h vilken hos oss är verkligen inhemsk och här upp- 

 träder under den ailrastörsta formmångfald, nemligen S. nigricans 

 samt S. canescens, vi-rsifolia och ambigua, hvilka snarare synas vara 

 hybrida produkter). Till dessa kunna från det öfriga Europa läggas 

 S. silesiaca, S. glabra, S. pedicellata (i Italien, Spanien och Afrika), 

 S. grandifolia, S. Seringeana, S. riparia och S. ccesia. 



Sammanhåller man nu med hvarandra de slutföljder, som af 

 denna öfversigt kunna dragas, att af Nord-Amerikas 59 pilarter 

 24 äro med vara nästan fullt identiska, 24 höra till enahanda 

 typer, men blott 11 vestliga eller aretiska arter helt egendom- 

 liga, medan af de Skandinaviska typerna i Nord-Amerika saknas 

 blott (7 här odlade och) en enda inhemsk, samt vidare det fak- 

 tum, att de amerikanska formerna synas mera yppigt utvecklade, 

 så att ofta mot en europeisk form svara flera amerikanska, så tyckes 

 det nästan, som skulle inan vara berättigad att anse den vestra 



