— 239 — 



och convergerande mot anas, der de nästan mötas. Dessa sido- 

 band begränsas af tvenne parallela, vågiga Iinier, hvilkas ändar 

 mötas, och af hvilka den inre vanligtvis är afbruten midt emot 

 qvadratfläckarnes mellanrum. Emellan sig innesluta dessa Iinier 

 ett rum , hvars färg än , såsom fallet merendels är med åtmin- 

 stone främre delen af bandet, sammansmälter med sjelfva linier- 

 nas, än, isynnerhet bakåt, mera närmar sig grundfärgen. Det 

 rum, som inneslutes af de båda sidobanden, från anus ända till 

 å ömse sidor om framstrecket, kallas dor sal-fältet; den del af 

 detta, som ligger bakom qvadratfläckarne, kalla vi det bakre 

 dorsalfältet , och det öfriga deraf det främre; den del af det 

 främre dorsalfältet, som ligger emellan det bakre samt de två 

 främre qvadratfläckarne, benämna vi mellanfältet. — Teckningen 

 är vanligtvis ljusare än grundfärgen; någon gång inträffar likväl 

 motsatsen. Den är i allmänhet skarpt markerad, och till och 

 med då grundens och teckningens färg äro ungefär lika, brukar 

 den sednare vara tydlig derigenom, att dess delar omgifvas af 

 en fin, mörk kontur. Qvadratfläckarnes, isynnerhet de bakres, 

 gräns är dock icke sällan utplånad. Teckningens färg varierar, 

 likaväl som grundfärgen, och dessutom äfven formen och utbred- 

 ningen af framfläcken och qvadratfläckarne. Följande äro unge- 

 fär olikheterna i afseende på grundfärg och teckning, som jag 

 anmärkt hos de varieteter, hvilka böra hänföras under E. mar- 

 morea eller artens stamform. 

 1) Grundfärg : 



1. Mörkt olivbrun. 



2. Gråaktigt olivgrön. 



3. Gulaktigt d:o. 



4. Grönaktigt gul. 



5. Ljust olivgul. 



6. Ljust brungul. 



7. Grågul. 



8. Hvitgul. 



9. Gråhvit. 



öfver». af K. Vet.-Akad. Förh. Årg. J. r >. N:o 4 $ 5. 4 



