— 281 — 



Verrucaria concinna Borrer in Eng]. Botany Suppl. 2623, f. I, 

 Leighton Brit. Angioc. Plate XXII, fig. 3. — Crusta macularis, 

 saxo confeiTurainata, tenuis, lrevis, contigua, murina 1. subcaeruleo- 

 cinerea, saepius nigro-limitata et decussata; apothecia mediocria, 

 adnata, saepe conrlueutia, perithecio crasso, nigro, deplanato-hemi- 

 sphairico 1. subtruncato, interdum umbilicato, basi recto 1. incurvo, 

 ainphithccio molli, e fulvo obscure fusco, saepius leutiformi; sporae 

 oblongae, hyalino-Havellre, uuiloculares, monoblastre (1. rarius dybla- 

 st;e, sporoblastis parvis subsphrericis), 0,012 — 0,02 m.m. longte, 

 0,005 — 8 mm. latae. 



Allmän på Gotlands kalkberg och kalkhällar. Den synes blott 

 vara genom mera nedpressade och något mindre frukter skiljd från 

 den art, som åtminstone sednare författare, ehuru orätt, anse för 

 och kalla Verrucaria Dufourei De Cand., d. v. s. n:o 101 i ScHJä- 

 REiis Lich. Helv. exs. *) 



Verrucaria foveolata Massal. Ricerche (non vero Verr. rupestris v. 

 foveolata Scilsr. Enum;**)), Amplioridium Massal. Memor. licb. — 

 Crusta contigua, saxo coufrrruminata, effusa, cretaceo-marmorea, 

 e glauco albissima, primo albo-punctata; apotbecia e punctis albis 

 emergentia, immersa, perithecio operculiformi , plano-convexo, am- 

 phithecio extus fusco-atro; sporre octonre, ovoidere, uniloculares, 

 0,02 — 0,026 m.m. longas, 0,01 — 0,013 m.m. latre. 



nigare på den låga kalkbergås, som parallelt med hafskustcn stryker genom 

 Folliugbo, Träkunila och Stenkumla socknar, hvarest den är lika normalt ut- 

 bildad som den form , hvilken förekommer i Nyländers Lich. Paris. n:o 94 

 (hemtad från De Candolleska växtstället Meudon nära Paris), och af Hepp ci- 

 teras som artens typ. Jag har blott funnit den på en art lösare vittrad kalk- 

 sten, således på en stenart till beskaffenheten ej särdeles olik den slags fastare 

 sandsten, på hvilken den i trakten af Paris träffas. Dess formvexlingar äro 

 fullkomligt motsvarande V. nigrescentis: således, då vegetativa systemet är 

 mera utveckladt och thallus tjockare, äro apothecia pauciora et demersa, peri- 

 thecia ostioliformia (Lilhoicea apatela Massal. Symiuicta Lich., en form ana- 

 log ined Verrucarioe nigrescentis forma Sagedia viridula Stenii. Gotl. Laf- 

 veget. i Vet.-Akad. Handl. 18W); då det är svagare utveckladt, äro apothecia 

 semidemersa et freqnentiora, perithecia operculiformia 1. dimidiata (Verr. ma- 

 crostoma De Cand. Fl. Franc); på fuktigare lokal blir den något viridula et 

 rugulosa (Endocarpon viridulum Schraher Spicilegium, enligt exemplar i Acha- 

 RIl låtsamling, sända från Schrader, Verrucaria Körb. 1. c, Hepp Fl. Eur. 

 D:o 91, en form med apothecia immersa), och är då analog med V. nigre- 

 scentis forma virescens (Litlioicea viridula Mass. Symmicta, V. viridula Ny- 

 land. Lich. Paris. n:o 95). Från denna art skiljes den genom sin till alla 

 delar gröfre växt, sin ljusare färg {cervinus 1. badius) hos thallus, hvilkens 

 rutor äro betydligt större eller sammanflytande i en crusta rimulosa, genom 

 icke svartnande hy pot hallus, mer än dubbelt så stora apothecia med obetydligt 

 irtnande amphithecium , samt betydligt större, ehuru likformade sporer. 



*) De Candolle har i Flore Fraucaise beskrifvit sin Verrucaria Dufourei med 

 uttrycken: »sa croute est un pen compacte, lcgércment fendillée; . . . elle se 

 relcve cå et lä en mamelons ou protubérances, qui se terminent par un récep- 

 tacle...; elle eroit sur les ])icrrcs des murailles» . . ., hvilka alldeles icke passa 

 beskrifning på denna SCHiERERS nummer eller öfverensstämma med be- 

 skrifningarnc på Verruc. Dufourei AtCT. , utan snarare tyckas afse Thelidium 

 Sprucei (se nedanföre) eller Thelid. galbannm Körber 1. c. 



'■) Denna är en Thelidium-art , alt dömma af original-exemplar i Pariscr-Musci 

 laftamling, sända af SchjEREK. 



