— 400 — 



volumprocent syrgas och 74,73 proc. qväfgas; men försöket har 

 gifvit af den förra endast 3»933 proc. och af den sednare 96, j(>7, 

 så att omkring § af den förra försvunnit i vattnet. Detta visar 

 att förbrukningen af syre för den naturliga reningsprocess, som 

 vattnet sjelf ville verkställa, är större än att den genom absorp- 

 tionen kan ersättas, emedan luftvexlingen icke tillräckligt fort 

 hinner försiggå uti brunnsschacktet. 



Detta förklarar äfven ett i Stockholm allmänt kändt faktum, 

 nemligen att Brunkebergsvattnet, och förmodligen äfven de flesta 

 andra, nyss det är upptaget har en ren och frisk smak, men att 

 det sedan det fått stå något litet blir obehagligt och får en elak 

 lukt. Huruvida denna förändring med vattnet skall inträffa förr 

 eller sednare beror till en betydlig del på den som hemtar det 

 från brunnen. Om han nemligen upphänger sin kopparflaska på 

 kroken öfver brunnspipen, så att vattnet sakta inrinner i kärlet, 

 så håller vattnet sig friskt något längre; ställer han deremot 

 flaskan på gatan och låter vattnet i en hög stråle inkastas med 

 fart deruti, så hinner det blifva fullkomligt aereradt, h vilket 

 med den ringa tillgången på syre i brunnen icke var möjligt, och 

 den oundvikliga förstörelseprocessen inställer sig så mycket fortare 

 och verksammare. 



Lufthalten uti ifrån åtskilliga brunnar uppumpadt vatten 

 har i några försök varit följande: 



Brunnen i egendomen n:o 12 vid Holländaregatan: 



Kolsyra . . . 24,5Sf> vol.proc. \ 



Syrgas .... 10,119. I Vattnet grumlades 



Qväfgas . . . 65,296. ( vid uppkokning. 



100,000. 



Brunnen i egendomen n:o 9, Stora Badstugugatan: 



Kolsyra 3,149. 



Syrgas 18,297. 



Qväfgas 78,554. 



100,000. 



