— 405 — 



med hvilka vattnen under sitt lopp, samt under medverkan af 

 atmosferiskt syre, komma i beröring. Likväl är qvantiteten af 

 dessa salpetersyrade salter i vattnen vanligtvis ringa, och för det 

 mesta innehålla de endast spår deraf. Om man af dessa sal- 

 petersyrade salters myckenhet i Stockholmsvattnet ville, såsom 

 man vanligen plägar, sluta, att de härrörde af mängden af nya 

 animaliska affall, som tillkommo, och med hvilka vattnet im- 

 pregnerade sig, skulle man sannolikt hafva orätt. De äro nem- 

 ligen årens långsamma arbete och bildas säkerligen till minsta 

 delen uti det aldraöfversta jordlagret, utan längre ned, medelst 

 det syre, som vattnet håller absorberadt, och hvilket det under 

 sitt nedsipprande icke hinner helt och hållet förlora, samt för 

 öfrigt på sin väg träffar, ehuru sparsamt, nytt, enär jordlagren 

 icke kunna vara alldeles fria derifrån. Uti det aldraöfversta jord- 

 lagret eller, att jag så må kalla det, jordhinnan bildas, ehuruväl 

 luften der har mesta tillträde, sannolikt endast föga salpeter- 

 syrads salter, dels emedan alkaliska baser, hvilka genom kol- 

 syrans långsamma inverkan på vittrande mineralier, först måste 

 anskaffas, der fela, ty ur chlorföreningar och svafvelsyrade salter 

 förmår salpetersyran icke uttränga deras syror, dels äfven eme- 

 dan en ymnig närvaro af färska oförstörda animaliska ämnen är 

 för salpeterbildning icke blott hinderlig, utan rent af förstörande. 

 När Boussingault uti Franska Akademien redogjorde för sin 

 af handling om salpetersyi^ade salter i jorden och i vattnen, om- 

 förmälde Pelouze i sammanhang dermed försök hvilka han gjort, 

 hvilka visade att salpeter i en ägghvitelösning småningom för- 

 stördes och att salpetersyran dervid förvandlades till ammoniak, 

 hvilket förklarar hvarföre man eedast finner svaga spår af sal- 

 petersyra uti gödselvatten, uti stagnerande rännstenspölar o. s. v. 

 Det är klart, att med den mängd af organiska affall, som 

 årligen tillkommer i en stad, jorden skall derutaf bli allt rikare 

 med hvarje år; och en följd häraf måste äfven blifva att vatt- 

 net, i ju större mängd af dessa, hvarmed det kommer i beröring, 

 måste blifva alltmera förorenadt at fremmande ämnen. Ett så- 

 dant gradvis tilltagande af fremmande ämnen i vattnet, så säkert 



