— 37 — 



starkt glänsande klumpar. För dessa erhölls, sedan de blifvit 

 grofpulveriserade, vid tvenne särskilda försök, en egentlig vigt af: 



I) 4,149. 

 II) 4,279. 



Vid smältning med 4 — 5 gånger sin vigt kolsyradt natron, 

 som förut genom glödgning (tills beständig vigt erhölls) blifvit 

 befriadt från vatten, utdref denna metallsyra 41 — 52,6 proc. af 

 sin vigt kolsyra. 



Blandas syran med klorammonium och glödgas i väl täckt 

 degel, eller glödgas den ensam i ammoniakgas, så antager den en 

 högblå, vid upphettning ånyo försvinnande färg, utan att särdeles 

 förändras till sin vigt. 



På vanligt sätt blandad med kol och glödgad i klorgas, 

 ger denna syra ur Euxeniten en fast, brandgul klorid, som for- 

 flygtigas utan att smälta och utan återstod, samt bildar små, i 

 vartformiga grupper förenade kristaller. Något hvitt mindre flyg- 

 tigt sublimat kunde icke förmärkas. 



Den med klorvätesyra försatta natronsaltlösningen ger med 

 kaliumjerncyanur en brun fällning, fullkomligt lik jernoxidhydrat. 

 Med galläpple-infusion erhålles en likadan fällning, ehuru kanske 

 något mera dragande i brunrödt. 



Basisk salpetersyrad qvicksilfveroxidul ger en smutsigt hvit 

 fällning. 



Försättes en lösning af det ifrågavarande natronsaltet med 

 zink och saltsyra, så erhåller vätskan en gråblå färg; med zink, 

 svafvelsyra och saltsyra åter en högblå färg, som inom några 

 minuter blir mörk olivgrön eller svart. Denna svarta färg för- 

 ändras snart ånyo till hvit, då vätskan fatt stå en tid i luften. 



För blåsrör erhålles i reduktionslågan en rökfärgad, svagt 

 i rödt dragande perla. För sig blir syran äfvenledes i stark re- 

 duktionseld svartgrå eller svart. 



Jemföras ofvan anförda reaktioner med de af II. Rose för 

 niobsyrorna angifna, sa finner man att åtskilliga af dem ganska 

 betydligt afvika från hvarandra. Den ofvanföre beskrifna syran 

 ur Euxeniten skiljer sig nemligen frän niobsyran (d. v. s. frän 



