närstående djurklasser. Olika varieteter af myllan hysa deraf, 

 såsom man a priori kan sluta, lemningar af olika arter, äfven- 

 som de kemiska bestandsdelarne och flere andra karakterer or- 

 saka olika sammansättningar deraf. Bland dessa har jag före- 

 trädesvis funnit utmärkt barrskoys-, löfskogs-, gräs- eller back- 

 mylla (fältmylla) på markens deremot svarande lokaliteter, laf- och 

 mo9Wiylla på bergen, gardsmylla omkring städer, byar och gär- 

 dar, hvaraf äfven åker och trädgårdsjorden kunna anses vara ut- 

 blandningar, och djurens träck dess renaste form; samt slutligen 

 hafsstrandmyllan, på de hafvet närmast tillstötande kuststränderna. 



Myllorna äro, såsom bekant, mera än öfrige lagren blan- 

 dade med sand, grus, lera och dylika den oorganiska naturens 

 sönderdelningsprodukter, äfven salter af diverse slag, många or- 

 ganiska föreningar, harz, vax o s. v. 



Myllans bildning, ehuru ännu fortgående, kan dock vara af 

 ganska hög ålder, och äfven i geologiskt hänseende värd nogare 

 undersökning. I bergsprickor och under sand- och gruslager utmed 

 bergen har jag ofta träffat mylla med landtsnäckor och organiska 

 lemningar alldeles främmande för nuvarande omgifning, och är blott 

 ledsen att vid sädana tillfällen icke hafva tillvaratagit densamma. 



Sedan jag på detta sätt trott mig hafva lemnat en tillräckligt 

 noggrann karakteristik för urskiljandet af dessa lager, vill jag 

 blott tillägga några slutsatser, hvilka torde hafva ett allmännare 

 intresse. 



Såsom det är bekant upphemtas s. k. badgyttja ur torfmos- 

 sarnes nedersta lager, och da, såsom man har största anledning 

 att förmoda, dess välgörande inverkan företrädesvis tillskrifves de 

 deruti inblandade kiselskalen efter Diatomeerne, så kan man er- 

 hålla alldeles enahanda gyttja, icke allenast i närheten af vissa 

 källor, utan äfven vid de klart vatten förande sjöarnes lang- 

 grunda stränder, och till och med ur de fleste af vara insjöar 

 genom varsamt insamlande af deras bottensedimenter. 



Vidare är den s. k. infusoriejorden icke någon sällsamhet, 

 utan trätfas nästan i hvarje torf- eller gyttjebassin, der alger och 

 gröna vattenväxter förekomma; ja till och med i de minsta vat- 

 tenrännilar, der gröna algartade vexter utbildas. När dessa 



