— G! — 



2. Vid granskningen af de i föregående tabell innehållna 

 observationerna finner man, att de hos galvanometern observerade 

 utslagen äro för de båda induktionsströmraarne lika, men ej de 



hos dynamometern. Häraf följer då, att de beräknade värdena 



a 2 b „ 



på och - måste vara olika för de båda strömmarne, men 

 b a 



dock så, att den ström, hvars fortvaro är mindre, har större in- 

 tensitet, och tvärtom. 



Om då i och t få beteckna styrkan och fortvaron hos den 

 inversa induktionsströmmen, men i i och t x detsamma hos den di- 

 rekta, och man med ledning af de anförda observationerna söker 

 uttrycka sambandet mellan de mot vinkelhastigheterna hos de 

 båda instrumenterna proportionela storheterna*), får man 

 för galvanometern 



och för dynamometern 



eller 

 och 



I .2 A 



r t -= — t t ; 



t — ntj 



I . 



der n > 1. 



Detta kan sammanfattas i följande lag: 



De båda induktionsströmmarne, so?n uppkomma genom, slut- 

 ning och brytning af samma inducerande ström, förhålla sig i 

 af seende på sin fortvaro och styrka på sådant sätt, att lika 

 mycket som den förra strömmen, den inversa, ökas i fortvaro, 

 I (La mycket minskas den sednare, den direkta; under det att i 

 af seende på intensiterna ett alldeles emotsatt förhållande eger rum. 



För att utröna till hvilken grad föregående observationer öf- 

 verensstämma med den Kyss uttalade lagen, kan man så väl ur 

 strömmarnas fortvaro som ur deras intensitet beräkna värdet på 

 n, och man erhåller dä 



H W EBER. BIcktiodyD M:ia- best. !. s. 284 



