— 106 — 



naturen observerat denna klofällning hos riporna, och det icke 

 blott en, utan många gånger, under olika år och på skilda stäl- 

 len. Första gången jag iakttog den var en sommardag, då jag 

 skjutit en dalripa, och när jag skulle taga upp henne fann, till 

 min förvåning, att hon under dödskampen skakat från sig ett 

 par klor, som lågo bredvid henne på marken. Afven några af 

 de andra klorna fann jag vara. så lösa, att de föllo af, då jag 

 från öfra sidan tryckte på dem. Sedermera har jag ofta och 

 under olika månader skjutit ripor, dels med lösa, dels med nyss 

 fällda klor, och nu är saken dessutom allmänt känd. På alla 

 zoologiska museer, åtminstone i Lund, Stockholm och Upsala, 

 finnas exemplar af ripor, som hållit på att fälla klor, då de 

 skjutits. 



Denna klofällning visar sig tillgå på det sätt, att, då tiden 

 för densamma nalkas, börjar en ny klo, som ligger under eller 

 rättare inuti den förra, att utbildas. Den gamla klon framskjutes 

 småningom, och man börjar snart se den nya bakom och under 

 den gamla, hvilken slutligen alldeles lossnar och affaller i form 

 af en hylsa eller doppsko. 



