— 122 — 



strophe» i Jordskorpens Udvikling; den tilsyneladende »knuste 

 Tilstand» er simpelthen en Fölge af en Revning og Bristning, en 

 Spraekning, idet Knoklerne, efteråt liave vaeret vaade ved Ath- 

 mosphaarilia igjen ere blevne tör, Viclnesbyrd netop om den 

 fuldstcendige Rolighet!, hvori disse Knokler have ligget under 

 den hele Indkitning, siden de fra hinanden sprukne Brokker og 

 Dele i Regien ikke ere blevne fjernede fra hinanden. Förvirrin- 

 gen og Sammenblandingen ere ogsaa väsentligen en Illusion, hid- 

 rörende derfra, at inan nsesten altid har undersögt Smaastykker 

 af Breccien, istedetfor större udspramgte Masser; men hvis man 

 undersöger disse, eller hvis man bemaarker sig Stillingen af 

 Knoklerne i de mindre Stykker, som man med Krud eller 

 Jernstaanger efterhaanden udspraenger, skal man snart overbevise 

 sig om, at Dyret (Oxen, ff esten, Hjorten, o. s. v.) eller dets 

 Dele ligge i Sammenhaeng, Taeer, Fodrodsbeen og Lemmer i god 

 indbyrdes Stilling. Det er to Hovedkjendsgjerninger, som strax 

 stille Knokkelbreccierne paa disse (Jer udenfor samtlige voldsomt- 

 dannede Produkter; og, 3:o, ikke mindre viser den steenhaarde 

 marmorlignende röde Kalkkit, der sammenbinder dem, ganske 

 bestemt, at den ingenlunde er hidfört med Vandströmme og 

 Syndfloder eller Katastropher, men simpelthen ved roligt ned- 

 sivende eller svagtflydende atmosphaerisk Vand, ligesom Kittet i 

 Eet og Alt er liigt det röde Pulver, der ved Forvittring og Vand 

 danner sig överalt paa de Kalkmasser, i hvilke de Klöfter og 

 Revner befinde sig, som senere ere blevne fyldte med Knokkel- 

 breccien. Som Breccien fandtes her paa Oerne i Adriaterhavet 

 og i Istiden, fandt jeg den ogsaa längs med Middelhavet i Regien — 

 det Par Undtagelser jeg troer at burde gjöre, skal jeg strax 

 anföre. 



Knoklernes Ansamling i de senere fyldte Revner og Klöf- 

 ter hidleder jeg fornemlig fra Nedstyrtning og Nedfaldning igjen- 

 11 em en läng Raekke af Tid, — Nedstyrtning eller Nedskydning 

 paa enkelte Punkter, hvor netop Dyrcnes Stier eller Veie vare 

 men' farlige, saa at Uagtsomhet eller II, naar de ved Rovdyrs- 

 forfölgelse eller af andre Grunde vare satte i en voldsoin Beva>- 



