— 124 — 



nen af Knoklerne er forskjellig, og Hulernes Historie bliver i en- 

 kelte Henseender en anden. Imidlertid raaa jeg dog strax sige, 

 at selv de rigeste sydfranske Iluler, der allerbedst skulle vise den 

 almindelige Vandström og Syndfloden, vise aldeles tydeligt, at 

 Knoklerne ikke ere samlede og afsatte af Vandet. Det omhygge- 

 lige Studium af Kjökkenmöddingernes Knokler og Knoklebrokker 

 er her kommet mig tilgode, og har viist mig ved en speciel Sam- 

 menligning, at Hulestudiet kan dragé megen Nytte fra hiint. Som 

 almindelig Regel troer jeg det gjaelder, at Dyrene, bvis Knokler 

 findes i Hulerne, ere successiv, i Tidernes Löb nedfaldne eller 

 indflygtede Individer, som ligesaa successiv ere blevne afgnavne 

 af Rovdyr, som have der sögt Föden. Det er Regien, mener 

 jeg; — undtagelsesviis ere Knoklerne indslaebte; långt, långt 

 sjeldnere kan en Ba?k have nedfört een eller anden Knokkel. 



De Undtagelser fra den almindelige Norm for Knokkel brec- 

 cien jeg ovenfor hentydede paa, ere saadanne som den ene Klöfte 

 ved Nizza og maaskee tillige ved Antibes, hvor Knoklerne virkelig 

 synes alle ved mechaniske Slag knuste og Brokkerne ikke ligge 

 nogenlunde i Beenets Stilling eller Partierne af Dyrene sammen- 

 haengende, hvor mange Kulbrokker ere indblandede i Kalkkittet 

 med Knoklerne, og hvor mangfoldige Knokler beere Spor af at 

 have vaeret i liden. Her antager jeg Mässen voesentlig at vsere 

 Kjökkenmödding, og i en större Blok af den forhenvserende Brec- 

 ciemasse ved Nizza (nu er nemlig intet af denne Breccie tilbage 

 i Klippen), som blev mig givet af Vehany, fandt jeg ogsaa tyde- 

 li<re Partier af en Flintlandse i den tBetteste Kitmasse. 



Endnu har jeg intet faaet af hvad jeg til Oplysning af disse 

 Forhold har indsamlet; jeg kan derfor endnu ikke begynde Ud- 

 arbeidelsen (den yderst-möisommelige og langvorige) af Knok- 

 lerne, og refererer kun efter Hovedindtrykket och Hovedresulta- 

 terne, som de kortelig nedskreves. 



