— 127 — 



hvilka sitta på den högra kanten (fig. I), ej heller vid de ojemna 

 hinnorna, hvilka omkläda en del af kristallkropparne (fig. I 

 och II), så är det ytorna b, l, n och m, hvilka begränsa kri- 

 stallen. Kristallformen i sin helhet påminner så mycket om 

 gipsens, äfvenså somliga tvillingsbildningar, att man knappast 

 kan råka ut för tvifvel om det kristallsystem, hvartill kristallerna 

 böra räknas. Det är det monoklinoédriska, och de olika ytorna 

 torde tillhöra följande former: 



6 = (ooPoo ) 



l =+P 



«=— P 



m=&P. (Se fig. 111). 



Under mikroskopet bestämdes vinkeln mellan kanterna af 

 mm och II såsom medel af många observationer till 125". Andra 

 vinklar kunde icke mätas. Ytan b är randad genom många och 

 breda, parallell med mm riktade linier. De korsas af andra 

 långt finare, hvilka löpa parallelt med un. Tvillingskristaller, 

 hvilka likna gipstvillingarne, förekomma ganska ofta. 



Mineralet kan lätt klyfvas i de tunnaste lameller parallelt 

 med odPoo. Det blädrar sig till och med i denna riktning. 

 Mindre fullkomlig, men ändå tydlig, är klyfningen efter den skar- 

 pare pyramidytan p; denna klyfyta har vitriolgrön färg. Pulvret 

 är halmgul t. 



Glödgadt i en glaskol f, dekrepiterar mineralet; det blädrar 

 upp sig, bibehåller sin förra glans, men antager en ogenomskin- 

 lig hvit färg med zinnoberröda strek och fläckar; pulvret blir nu 

 ljust tegelrödt, icke magnetiskt. Under glödgningen sublimeras 

 surt reagerande vatten. 



Smälter för blåsröret vid kanterna till ett svart glas. Fuk- 

 tadt med kobolt-solution och sedan glödgadt, antager det en 

 svartbrun färg. 



Smält på kol med soda, ger det en hepatisk slagg, som 

 svärtar silfverbleck. 



