— 150 — 



och de nyaste undersökningarne af Meech*) hafva bekräftat 

 detta förhållande, som egentligen blott gäller för jordytans upp- 

 värmning, då afseende icke göres på atmosferens absorption. Man 

 bör erhålla i det närmaste samma talförhållanden äfven för väx- 

 tens insolation, som, i och för sig konstant, till följe af absorp- 

 tion i atmosferen kan anses aftaga proportionelt med sinus för 

 latituden. Dertill kommer derjemte atmosferens diffusion, hvars 

 vigtiga inflytande Bunsen i sina fotokemiska undersökningar 

 sökt numeriskt bestämma**). 



Under en ständigt mulen himmel blir förhållandet natur- 

 ligtvis annorlunda: och sannolikt är det mera bristande insola- 

 tion än den låga lufttemperaturen, som vid Nordcap förhindrar 

 vegetationens uppkomst. 



En följd af den starkare insolationen för högre latituder 

 under växtperioden är väl äfven, att om man enligt den Reau- 

 murska methoden beräknar den för kornets mognad nödiga vär- 

 memängden, så bekommer man för de högre latituderna i all- 

 mänhet mindre talvärden. 



Så är enligt de Gasparin temperatursumman 



för Versaille (1852) 1549°, 



— Brtissel 1765°, 



— Nertschinsk i Sib. 51°18' N.L. . . 1480 n , 



— Lyngen i Norrige 70° — . . 1055°, 

 och slutligen för Enontekis enligt medföljande tabell 938", 



som således är den minsta temperatursumma, man hittills för 

 något ställe erhållit. 



') Intefisily of the Sun's Heat and Lirjld, Siiiiis. Coiitr. Vol. IX. »During tbis long 

 interval ut' eighty-fivc days, comprehcndiiig ncarly the whole simsuu of sum- 

 iner, ilio Sun 'a vertical intcnsity över the North Pole is greoter tim n upon 

 the Equator. 



') PoQGENDOEFFS amiali :r CVIII, ]). 260. 



