— 165 - 



nade för torra, helt obetydligt vittrade kristaller vid glödgning 

 24,8 atomer vatten istället för 25 atomer, så att 179 grammer 

 kristaller motsvara 181 grammer fosfat med 25 atomer vatten. 

 Dessa löste sig med 883 gram vatten till 1000 CC. Lösningen 

 var fullt mättad vid omkring 17 n ; vid 15 — 16° började kristalli- 

 sationen; lösligheten är således som 1 del salt på 5 delar vatten 

 af 17", det är något mindre än det af Gmelin anförda förhål- 

 lande af 1 del salt i 4 delar kallt vatten. 



Natronfosfatet utvidgade sig under lösningen med omkring 

 2 procent. 



6. Kalksaccharatlösningen. 



Den af mig for ofvanstående undersökning använda socker- 

 kalklösningen innehöll i 100 CC. 16 gram lufttorkadt raffinad- 

 socker och hade genom ett par dygns kall digestion med tvät- 

 tadt kalkhydrat blifvit mättad; kalkhalten =3,57 gram. Med 

 frånräkning af ^ eller 0,13 procent af lösningen från kalkhal- 

 ten, såsom den i 100 CC. rent vatten lösliga kalkmängden, be- 

 räknar sig för 1 atom löst kalk 0,70 atom socker, eller 1,3 

 atom kalk för 1,0 atom socker. 



Den observerade lösligheten af kalk i socker öfverensstäm- 

 mer med Peligots uppgifter (Gerhardts Chimie organ. II, 

 527), enligt hvilka 3,7 gram. calcium-oxyd i 100 CC. löses genom 

 16 gram. fulltorkadt rörsocker. 



Med stöd häraf synes lösligheten af kalk i rörsockerlösnin- 

 gar väl lämplig att begagnas såsom mätare för sockerhalten i 

 hvitbetornas saft, dock bör man göra det tillägg till Gronvens 

 anvisning till denna sorts saccharimetri (jfr. Chemischer Ackers- 

 mann 1859, 165), att kalken bör innan den begagnas såsom 

 reagens, tvättas med vatten, för att befrias från alkali; och den 

 angifna proportionen af den lösta kalkens mängd till sockrets 

 mängd gäller ej med full säkerhet för en mindre koncentration, 

 sådan den fås efter hvitbetor med 8 procent sockerhalt i stället 

 för 13 — 15 procent. 



