— 190 — 



dra uppgifva, att roffogelungarna skulle vara flera dagar blinda, 

 vågar jag iinnu icke påstå motsatsen. 



Ungen är på hufvudet och ryggen brungrå, inunder hvitgrå. 

 Buken har en bred bar långsfläck. Dunet utmärker sig på öfra 

 sidan genom långa, hårlika strålar, isynnerhet på hufvudet, h var- 

 est de bilda en slags gloria. En annan betydligt äldre hona, 

 dock utan fjäderspolar, var mera brungrå, och hade äfven bar 

 fläck under magen. 



Buteo lagopus Brun. »Skenvak». Fanns här och der i Jemt- 

 lands fjälltrakter t. ex. Ahreskutan. Kjälahögen och Anjeskutan. 

 Vid sistnämnda ställe fanns den 1 Juli på en sluttande klippa 

 ett bo med tre starkt rufvade ägg, och några mil derifrån (den 

 6) ett annat med tre dunbeklädda ungar. På de tvenne större 

 exemplaren började vingpennorna sticka fram. Hufvudet hvit- 

 grått, liksom hos ormvråken försedt med långa strålar, ryggen 

 och vingarna askgråa; undersidan och benen hvitaktiga. Buken 

 har äfven en större bar fläck. Näbben och klorna svartaktiga, 

 tårna, tarseiis baksida, vaxhuden och munnvinkeln blekgula. Iris 

 grå. Magen innehöll endast delar af fjäll-lemlar och grodor. 



»Skenvåken» lärer förut varit der i trakten ganska allmän, 

 men genom en norsk arbetares ihärdighet, att uppsöka »falkun- 

 gar», hvarmed han i flera år varit sysselsatt, för att af norska 

 myndigheterna erhålla premier, hade den nästan helt och hållet 

 försvunnit. Under de tvenne sistförflutna åren hade dessa foglar 

 dock ej blifvit störda och de tycktes äter blifva allmänna. Om 

 norska eller svenska regeringen har det berömvärda nitet, att 

 genom premiers utbetalande söka förminska antalet af skadliga 

 roiToglar. torde tiden vara inne att skilja emellan sådane arter, 

 som göra skada och dem, som äro öfvervägande nyttiga. Till 

 de sednare hör i främsta rummet B. lagopus. Ej nog att han 

 under fortplantningstiden i norden förtär en otrolig mängd af 

 lemlar, möss m. m. , utan under hela sin vinterresa till sydliga 

 länder lefver han mest af skadliga gnagare. Man har derföre, 

 åtminstone i Tyskland, redan med allvar varit betänkt pä att 

 skydda denna Vräk jemte hans firande Ormvråken. På de fjä- 

 der- eller dunbeklädda benen igenkänner man lätt arten. 



Peru is apivorus Linn. Här och der. Genom förtärandet af ge- 

 tingar, hvaraf de norra trakterna hafva öfverflöd. blir äfven denna 



art högst nyttig. 



Circus aeruginosua Linn. Observerades ej på resan: men här i 

 Stockholmstrakten kläcker han vissa ar. 



Circus cyaneus Linn. Under vårflyttningen sägs han längs hafs- 

 kusten, samt den 11 Augusti en hanne nära Oviken. Den ny- 

 kläckta ungen har gulaktigt hvitt dun, ofvau med rostgul an- 

 strykning; kring ögonen en svartbrun infattning. Ögonen tyck- 

 tes ha varit straxt öppna. Den togs vid Luleå 1835 af Lig. 



.1. Wahlberg. 



