— 193 — 



gelfang 1855, s. b 2 med uppgift att den bebor Ungarn och 

 Kärnthen. Nedre delen af ryggen (l uterriicken) är visserligen 

 ej »bländande hvit», men i aUa fall hvit eller gräl) vit. Det voro 

 intressant att erfara om ofvannämnda fjädrar lios alla skator t. ex. 

 i södra Sverige äro svarta, eller huru långt så tecknade finnas i 

 det öfriga landet. 



Garrulus glandarius Linn. »Hackskrik». Här och der. 



Garrulus infaustus Linn. »Rcdtjuxa.» Allmän i skogarne nära 

 fjällen. Ungarna i nästdrägten skilja sig från de gamla knap- 

 past genom annat än kortare och glesstråligare fjädrar, hvilka 

 derjemte hafva en mera rostgrå anstrykning. 



Sturnus vulgaris Linn. Icke allmän. Ahre, Alsen m. m. 



Coracius garrula Linn. Bläkräkaii såg jag ej i Jemtland och 

 Helsingland. Till Gefle kommer den någon gäng (C. Hartman). 

 De gamla börja vid Stockholm redan före bortfiyttningen att an- 

 lägga höstdrägt. En hanne befanns den "22 Ang. i öfvergångs- 

 drägt. De nya fjädrarne på hufvudet, halsen och de större ving- 

 täckarne brungröna med svag blåaktig anstrykning, ryggen oliv- 

 brun, bröstet och frambalsen olivgnlgröna med länga hvitaktiga 

 skaftstreck. 



Det har förr synts mig möjligt, att denna drägt kunde utan 

 mggning öfvergå till den vackra värdrägten ') Men sedan jag 

 uppfödt en unge och sett denna rugga tvenne varar, fastän dräg- 

 ten ej blef alldeles fullständig, samt undersökt ett par gamla, 

 hvilka J. Wahlberg hemfört från Port-Natal, har jag öfvertygat 

 mig, att blåkråkan har en fullständig vårruggning. På hannen 

 voro den 24 Febr. alla småfjädrarne i ruggning, hvilket bäst 

 visade sig vid uppstoppningen, på skinnets inre sida. De qvar- 

 sittande höstfjädrarne voro nästan oförändrade, isynnerhet pä 

 halsen, bröstet och hjessan, men lösa. Honan hade den 9 Mars 

 nästan slutat ruggningen, blott några fä fjädrar voro ännu för- 

 sedda med blodspolar. 



Ampelis garrula Linn. Vid Undersåker såg jag den 26 Juni en 

 gammal fogel pä toppen af en gran, men han flög strax derpä 

 at norr öfver kyrkan, i det han lät höra sitt vanliga läte. Allt 

 sökande efter flera var förgäfves, tills jag omsider på återresan 

 lian Skalstugan den 1 Aug. gjorde en tur til] den omkring en 

 half mil norr on. prestgärden belägna Nordsjön. Der träffade 

 jag, nära vestra stranden, som var uppstigande och beväxt med 

 irran, Empetrum nigrum »skräkbär», Vaccin, uliginosum »vam- 

 poj» m. m.. en familj sidensvansar. De gamla visade visst icke 

 särdeles stor ömhet för ungarna, men sökte dock bortlocka dem 

 under beständigt skrik. Sä snart de gamla voro borta efter föda, 

 höllo ungarna sig tysta. Sedan honan och hannen, jemte en 

 unge, hvilken han höll på att mata med skräkbär, voro skjutna, 



Vet. ikad. Öfversiet 1.S5S. ». 262. anraärku. 



j\r\> 



