— 204 — 



Ungarna i nästdrägten likna den vanliga formens, och variera 

 med smalare och bredare svarta streck längs strupen. — I höst- 

 drägten (13 Ang.) var den gamla hannen ofvan olivgrön; nacken 

 gråaktig, öfvergnmpeu gulgrön; öfver ögat gick ett gult och ge- 

 nom ögat ett bredt gråbrunt streck. Undersidan skönt citrongul. 

 på bröstet och sidorna med några svartaktiga näckar. Gammal 

 hona: ofvan olivgräbrun, öfvergumpen grönaktig. Ett streck öfver 

 ögat rostgalt. Undersidan blekgul; bröstet med ett otydligt brunt 

 band och en starkt rostgul anstrykning. Med denna har den unga 

 hannen stor likhet, men på bröstet finnes blott några mörka fjä- 

 drar. Ung hona: ofvan olivgrå, öfvergumpen matt grönaktig. 

 Undersidan hvitaktig, bröstet ined rostgul, undergumpen med svaf- 

 velgul anstrykning. 



Motacilla flava Linn. Den vanliga gulärlan fann jag ej norrut. 

 Vid Gefle tycks blott denna kläcka. 



Gamla och unga hannar i höstdragten äro i allmänhet blekare 

 än de förra. Strecket öfver ögonen är hvitaktigt, ej gult. 



Gamla hannar, som jag hade två till tre är i bur, fällde h varje vår, 

 utom småfjädrarna och de tre innersta vingpennorna, äfven alla 

 st jertpennorna. Den som hade anlagt tredje höstdragten i bur 

 var mycket blekare än de, hvilka ruggat i friheten. 



Anthus praten sis Bechst. Allmän, särdeles på kärraktiga fjäll- 

 trakter. Yärruggningen undergick ängpipläi'kan i fångenskap pä 

 samma sätt som den följande arten. 



Anthus cervinus Pallas. — (A. rufogularis Breiim). Denna vackra 

 art träffade jag visserligen ej på resan, men dä den häckar i 

 Ost-Finmarken och (enligt bref af Lundbokg) nära Trondhjem, 

 samt blifvit tagen vid Stockholm, torde den här böra få sin plats. 

 Emellan den 10 — 30 September 1855 fångade jag tre pip- 

 lärkshannar och skjöt en hona, i hvilka jag, för deras från A. 

 pratensis afvikande drägt, förmodade den ifrågavarande arten. 

 Den roströda färgen under hakan och öfver ögonen var dock 

 blott svagt antydd. Jag behöll derföre de fängna vid lif, för 

 att afvakta huruvida de skulle undergå vårruggning och färg- 

 förändring, hvilka inträffade på- följande sätt: Den 22 Febr. bör- 

 jade X:o 1, som hade mest rostgalt, tappa fjädrarna i nacken; 

 den 27 framväxte, till min stora glädje, roströda fjädrar under 

 hakan. Till den 15 Mars hade N:o 2 och 3 tappat de tvenne 

 mellersta stjert- och några af de innersta vingpennorna, samt en 

 stor del af småfjädrarna. Hos N:0 1 framskred ruggningen lång- 

 saint, dock hade den, den 31 Mars, liksom dr båda andra, 

 mänga roströda fjädrar på bröstet. N:o 2 och 3 voro den 12 

 April nästan färdiga. X:o 1 ruggade nu åter mycket starkt och 

 förlorade från den 12 till 22 April 160 små och 4 af de in- 

 nersta armpennorna. Den 12 Maj hade alla tre ombytt samt- 

 liga småfjädrarna, de 3 innersta arm- och de 2 mellersta stjert- 

 pennorna, och de voro nu utmärkt vackra. N:o 1 dödades den 

 lä Maj. Läfigd 7 tum, bredd 11" 1—2'". Näbben svartaktig. 



