— 208 — 



Bmberiza nivalis Linn. Utom under vintern här vid Stockholm, 

 och under flyttningen (28 April) vid Gefle träffade jag snösparf- 

 ven blott högst upp pä Äreskutnu, hvarest jag den 28 Juni skjöt 

 två hannar i vacker sommardriigt. De sutto ofta sjungande på 

 klipporna, men nedflögo emellanåt på snön efter der i mängd 

 liggande insekter. En Lyda-art togo de företrädesvis. 



I min uppsats »om ruggningen» hade jag ställt denna art un- 

 der rubriken : partiel ruggning, stödjande mig pä iakttagelser, som 

 jag hade haft tillfälle att göra på en i fångenskap hållen hanne. 

 Pä under våren 1859 en stor mängd af snösparfvar uppehöllo 

 sig på Ladugårdsgärdet, besökte jag stället så ofta tiden medgaf 

 det, för att noggrannare utröna förhållandet i fria naturen. Den 

 4 Febr. märktes ej något fjäderombyte. Den G Mars voro såväl 

 gamla som unga hannar i fidl ruggning, ncmligen pä hakan, 

 örtäckarna och kring ögonen (samt några fjädrar i nacken). Den 

 17 s. m. fortgick ruggningen. Hos unga hannar voro de nya 

 fjädrarna under hakan m. in. ej rent hvita. utan grähvita. Den 27 

 Mars skjötos blott en gammal hanne och hona; hos båda var 

 ruggningen, som då sträckte sig till öfverbröstet, nästan fullbor- 

 dad. Örtäckarna voro gråaktiga. Hos hannen började näbben 

 blifva grönaktigt svart. Brämfälluingcn pä öfra sidan ganska 

 märkbar. Den 4 April hade en gammal hanne utbytt alla fjä- 

 drarna på hufviidets sidor, under hakan och fram halsen emot nya, 

 rent hvita; blott nära intill öfverbröstet fanns ett antal tjädrar 

 med blodspolar. Pä hufvudet, ryggen, vingarna m. m. voro kan- 

 terna betydligt affallna. 



De förut nämnda •hannarna frän Ahreskutan (28 Juni), hade 

 rent svart rygg och rent hvitt hufvud. Hos andra (d. 17 Juli) 

 syntes hufvudet svartaktigt, emedan fjädrarna voro så afnötta, att 

 den nedra, mörka delen deraf blef synlig. 



Emberiza lapponica LlNN. såg jag blott under flyttningen den 

 7 — 20 Maj vid Högdal, Bergsbyn m. m. Pii sista resan sökte 

 jag den förgäfves. Yid Skalstugan, hvarest den skulle vara, en- 

 ligt Prof. Zetterstedt *) , allmän, fann jag blott E. schoeniclus. 

 Vårruggning har lappsparfven gemensam med snösparfven. Jag 

 har visserligen ej ännu haft tillfälle att observera fogeln under 

 sjelfva fjäderombytet, såsom den förra arten, men en den 24 

 Maj skjuten hanne lemnar ett otvifvelaktigt bevis derpå. Alla 

 fjädrarne i den svarta halsskölden, en del af ögonstrecken och 

 det hvita bandet långs halsen äro nemligen försedda med full- 

 ständiga spetsar, då deremol fjädrarna pä hufvudet, i nacken, 

 vid sidan och inunder bröstskölden m. m. visa tydliga spär efter 

 brämfällning. Afven hannar, skjutna i medio af Juli, visa föga 

 slitning pä de nya vårfjädrarna. På de fjädrar, som undergått 

 brämfällning, äro de primära strålarna sällan längre än skaft- 

 Bpetsen, hvaremol pii nya fjädrar denna långi öfverskjutes af 

 ilarna *'). 



') I \\ n .t i;iims årsberättelse 1842. 

 ■•) Se Vet. Ak. Öfvers. 1854, N !0 S, lafl. Ill, fig. 1. 2. 



