— 216 — 



pennorna, en del af skuldrans och öfvergumpens fjädrar (som alla 

 äro bruna och fint vattrade), försedda med breda hvila kanter. 

 Fjädrar nes starkt slitna spetsar bevisa, att de äro äldre än de 

 öfriga. 



Det vore önskligt, att de ornithologer, som ännu äro ovissa 

 om de gula höstfjädrarna hvitna, eller om de bortfalla och er- 

 sättas genom nya hvita, kunde besöka fogelförsäljningstorgen i 

 Stockholm under höst och vinter, ty der kunna tusentals dalripor 

 upplysa, att de gula fjädrarna verkligen falla bort och de hvita 

 växa fram. Om klornas fällning se vid följande art. 



Lagopus alpina Xilss. »Skarfrypa». Mindre allmän. Jag anträf- 

 fade ganska fä pä fjällen. — Ungania i dundrägten likna den 

 förras, men äro mera gråa. Hos en unge med dunbeklädt huf- 

 vud och hals, äro' skulderfjädrarna svarta med rostgråa kanter 

 och tvärstreck samt hvita spetsar. Bröstet grågult med svarta 

 tvärband och hvita spetsar. 



I min uppsats om raggningen har jag uppgifvit, att man hos 

 riporna tydligen kan skilja tre olika drägter, men att de befinna 

 sig hela sommaren under nästan oafbruten ruggning. Dä nu 

 under den framskridande åistiden de framväxande fjädrarna, ifrån 

 den mörka med breda band försedda färgen, småningom blifva 

 ljusare, och erhålla en allt finare vattring, så kunde man med 

 Mac Gillivray antaga en fjerde drägt, nemligen den som bildar 

 öfvergängen emellan vår- och höstdrägten. Denna drägt torde 

 dock alltid vara mycket blandad. 



Att de blåvattrade fjädrarna om hösten verkligen fällas, der- 

 på lemna ett par af Prof. Lilljeborg den 30 Sept. skjutna 

 exemplar, hos hvilka en mängd med blodspolar försedda hvita 

 fjädrar komma fram, samt Mera från Sckweitz, otvivelaktiga be- 

 vis. Hos en hanne af de sednare finnes vid pass lika mänga 

 höstfjädrar som hvita, och hos en annan ganska fä af de förra 

 qvar. De gråa visa sig lösa och de hvita äro till stor del för- 

 sedda med blodpennor. 



Af det vid hjerpen, tjädern och orren anförda synes det, att 

 klofällningen hos riporna ej står ensam, således icke är »eine 

 ohue Beispiel dastehende Erscheinung» såsom D:r CaBANIS ') 

 yttrar sig. Hos de förra äro dock klorna mycket kortare och 

 derigenom fällningen ej så lätt i ögonen fallande som hos riporna. 



Hvad nu vidare klofällningen hos riporna beträffar, sä har jag 

 genom ett stort antal exemplar öfvertygat mig om, att den blott 

 en gång om året verkställes, men att klorna dessförinnan ofta un- 

 dergå en stor förändring i längd och form. 



Fällningstiden inträffar bos olika individer ifrån slutet af Juui 

 till början af Augusti. Klorna (hos Lagopus alpina), bvaraf den 

 mellersta i Dec. har en längd af 18 — 20 in. in., af nöt as såväl 

 under vintern, som under våren, då snön försvunnit. Afnötnin- 

 gen märkes först mes! pä spetsen och sidorna, men sednare. t. 



•) Journal fur Ornithol., 1853, s. 2ft<>. 



