— 222 — 



o 



Anas boschaa Linn. »Akerand.» Mycket allmän. På sjön Lithen 

 ( L ndersåker) sågs den 21 Juni ett stort antal endast hannar, 

 blandade med hannar af A. penelope. Den 26 s. ib. tog jag i 

 skogen nära ån nykläckta ungar. Ofversidan och ett band från 

 näbben genom ögat till nacken olivbruna. Undersidan, fyra pa- 

 riga näckar på ryggen samt inre kanten af vingarna h vitgula; 

 hakan och kinderna med rostgul anstrykning. Näbben olivbrun, 

 underkäken gulaktig; benen olivbruna, låugs tårna gulaktiga. 

 Den 31 Juli skjöts en gammal hanne i ren sommardrägt; de 

 nya ving- och stjertpennorna voro ej ännu fullväxta. 



Anas acuta Linn. Ej allmän; Akessjön, Gefle (den 19 Aug.) 



Anas penelope Linn. »Rödnacka, Raunacke». Mycket allmän, 

 serdeles vid noderna, långs hvilkas stränder de anlägga sina bon. 

 Ungarna tyckes förstå att i början gömma sig väl, ty jag erhöll 

 först några sådana, då de voro nästan flygfärdiga. En nykläckt 

 unge från Luleå var ofvan brun med rostgrå anstrykning; inun- 

 der hvitaktig; de vanliga fyra fläcknrne pä ryggen otydliga. Kin- 

 derna och hakau roströdaktiga. 



Anas er e c ca Linn. »Lodand eller Hästlodand». Allmogen påstår, att 

 denna and genomsöker hästgödsel. I slutet af Maj träffades långs 

 floderna bon, vanligen med åtta ägg. Hannen sägs aldrig i när- 

 heten. Den ol Juli skjöt jag dock en sådan i sommardrägt. 



Fuligula cristata Steph. Blott sedd vid Fahnby. 



Fuligula fusca Linn. »Orrand». Allmän pä de större sjöarne. 

 Den 26 Juli skjötos små ungar på Tennsjön, som redan voro 

 utmärkt skickliga i dykning. Dundrägt: ofversidan mörkt grå- 

 brun; de fyra vanliga ryggfläckarae knappast märkbara; kinderna, 

 hakan och buken hvita, öfver kräfvan ett gråbrunt band. Näb- 

 ben mörkt blågråj den inre kanten blygrå. Dunbeklädnaden drar 

 sig i en spets utåt näsborrarna och lemnar näbben bar intill 

 munvinkeln. Benen blivbruna, invändigt rödaktiga eller blyfär- 

 gade; iris brungrå. 



Fuligula nigra Linn. »Svart-and» *). I fjelltrakter, ofta på samma 



sjöar som den förra. Dundrägt: ofvan svartbrun utan fläckar; 

 hakan hvitaktig; kinderna och buken gran; ett band öfver kräf- 

 van mörkare. Näbben blysvart, den inre kanten gul. Dunet 

 sträcker sig från pannan i en nästan rak linea nedåt kanterna 

 och betäcker en fjerdedel af näbben (räknad ifrån munvinkeln). 

 Benen olivgulgröna, simhuden svart. Iris brun. 



Fuligula c lan gula Linn. »Blåand, Skjörand, Stomand och Stut- 

 and». Allmogen sätter ut hålkar, som äfven kallas »stom» eller 

 »stuta för att erhålla ägg. Af ungarna erhöll jag blott mera 

 försigkomna. Dessa, likasom de förra arternas, voro alltid till 

 stor del med fjädrar betäckta, isynnerhet pii buken och skul- 

 drorna, innan vingpennorna brölo fram. Dundrägt: ofvan svart- 



*) Uti min förra berättelse har jag genom misstag BkrifVil Svärta eller Svurta. 



