— 223 — 



brun; fyra stora pariga Häckar på ryggen, en kant på vingen, 

 kinderna, hakan och buken rent hvita. Öfver kräfvau går ett 

 brungrått band. 



Mergus merganser Linn. Observerade jag ej, men den torde fin- 

 nas i de af mig besökta trakterna. 



Mergus serrator Linn. »Storskraka». Mycket allmän. Ungar i 

 dundrägt träffades i slutet af Juli på flera sjöar. De afvika i 

 sitt beteende från dykänderna derigenom, att då man närmar 

 sig med båten, de skocka sig tätt intill modern; kommer man 

 dem för nära, så springer modern på vattnet och alla de små 

 i sådan hast efter, att man knappt kan upphinna dem med bå- 

 ten. Dykänderna deremot, isynnerhet då de äro något försig- 

 komna, skingra sig straxt och söka rädda sig genom dykande. 

 Dundrägt (längd 180 mm.): ofvan olivgräbrun, hufvudet och 

 bakhaisen med rostbrun anstrykning; ett band på vingarna, fyra 

 fläckar på ryggen samt undersidan hvita. De tvenne bakre fläc- 

 karna äro störst och frän buken går en fläck öfver låret. 

 Kinderna roströda, en fläck öfver och ett band under ögat lju- 

 sare. Näbben brun, inunder rödaktig, benen gulbruna. Iris utåt 

 gråbrun, inåt hvitgrå. 



Enligt Prof. Nilsson *) rugga skrakfoglarna blott en gång om 

 året och vinterdrägten liknar sommardrägten. Det har dock länge 

 varit kändt, att åtminstone de tvenne större arterna anlägga en 

 sommardrägt, hvaruti de gamla hanuarne blifva mycket lika ho- 

 norna. Bland den mängd sjöfoglar, som om våren föres in till 

 Stockholm, förekomma ofta småskrakar. De under medio af Maj 

 eller Juni skjutna hannarne befinnas dä vara i ruggning till som- 

 mardrägten, som börjar vid hufvudet och halsen. En gammal 

 hanne i denna drägt på härvarande Museum skiljer sig från ho- 

 nan, eller den unga hannen, nästan blott genom vingarne, hvilka 

 äro lika med vinterdrägtens **). Storskraken anlägger dock som- 

 mardrägten mycket sednare. 



Af Doppingslägtet såg jag blott tvenne exemplar på Skalsjön, 

 som dock voro ytterst rädda. Men så mycket jag kunde be- 

 döma var det Podiceps cornutus L. Nilss. (auritus L., Sund.) 



Colymbus aretieus Linn. »Lom». Allmän. Vanligtvis träffade 

 jag ett par gamla med en, men på Nordsjön äfven ett par med 

 tvä ungai-. Pä Bodsjön sårade jag lätt en unge och tog honom 

 i land. Der visade han sig mycket argsint, hoppade likt en 

 groda efter mig för att bitas. Han var 320 mm. lång, utan 

 spär till vingpennor; ofvan sotsvart, under gråaktig, ljusast på 

 buken. Näbben och benen blysvarta. Iris brun. De gamla 



') Foglarna, 11, s. 495. 



') Naukahh har i Nat. fl. 76g Deutschlands, Th. XII, Taf. 324—26 lemnal 

 figurer af hannar i sommardrägt al' de tre svenska Mergus-arterna. Men deu 

 Taf. 325, fig. 'i afbildade Mergue Berrator är påtagligen en yngre hanne, Ban- 

 noliki i andra sommaren, dS de små täckfjädrarna pl vingens öfra del äro 

 gråa. Hos den j:aiiila äro dessa hvita. 



