— 256 — 



Vid beredning af Hydrobenzamid medelst bittermandelolja 

 och kanstik ammoniak inträffar stundom att man i stället för 

 Hydrobenzamid erhåller en seg gulaktig massa, som innehåller 

 flera olika baser, men ingen Hydrobenzamid. Th. Muller 

 uppgifver orsaken dertill vara en i den råa bittermandeloljan 

 förekommande olja, som vid den förras utfällning med surt svaf- 

 velsyrligt natron medföljer, och vid den åter frigjorda bitter- 

 mandeloljans rektificering öfvergår, om destillationen fortsattes 

 öfver 184° eller om bittermandeloljan fornt ej blifvit torkad. 

 Jag har dock varit utsatt för samma olägenhet vid användande 

 af bittermandelolja, som, sedan den torkats med chlorcalcium, 

 blifvit omdestillerad vid 178"— 180", ehuru andra likartadt be- 

 redda portioner gåfvo Hydrobenzamid. Orsaken ma nu vara 

 hvilken som kelst, så kan man förekomma denna olägenhet ge- 

 nom att innan ammoniaken tillsättes blanda bittermandeloljan 

 med ungefär dess lika voJum ether; jag har äfven vid försök 

 med oren bittermandelolja på detta sätt alltid erhållit Hydro- 

 benzamid. Ethern förmedlar dervid ammoniak ens inverkan på 

 bittermandeloljan och håller de främmande ämnen, som i denna 

 småningom bildas, i lösning, men löser Hydrobenzamiden sjelf 

 föga vid vanlig temperatur. Hydrobenzamiden fas derigenom så 

 hvit och ren, att den knappast behöfver omkristalliseras, och 

 dess bildning går lika hastigt som utan användning af ether, 

 X.B. om blandningen ofta omskakas; i annat fall afsätter den 

 sig långsamt och något färgad, men i stora särdeles väl utbil- 

 dade kristaller. 



Vid bestämningen af några af de i afhandlingen beskrifna 

 ämnenas löslighet i kokande absolut alkohol och ether, äfvensom 

 i ether vid vanlig temperatur, har jag användt följande metliod, 

 som synes mig lemna goda resul täter. Af ett glasrör (omkring 

 2 decimallinier vidt) blåses ett kulrör af det utseende, som 

 följande tig. visar. Den färdiga apparaten väges, vid l> införes 



