— 279 



Orn inflytandet af fri elektricitet vid noggrannare var- 



ningar. Af F. L. Ekman. 



[MeddeladI den 13 Juni 1SU0.1 



Det förekommer ofta vid kemiska undersökningar att väga 

 ämnen i glaskärl, hvilka före vägningen måste aftorkas, t. ex. 

 om kärlet blifvit uppliettadt i vattenbad, oljbad, eller eljest för- 

 orenadt. Genom torkningen blir väl kärlets yta befriad från det 

 fremmande ämnet; men kärlet blir också derigenom lätt mer 

 eller mindre elektriskt. 



Ställer man ett elektriskt glaskärl på vagskålen, så blir 

 genom elektrisk fördelning elektricitet i vågskålen fri. Ar nu 

 skålen, som ofta är fallet, elektriskt isolerad, så verkar den fria 

 elektriciteten fördelande på elektriciteten i de närmaste fasta de- 

 larna af vågen och en attraction uppstår mellan denna och våg- 

 skålen, af hvars styrka vågens utslag blir beroende. På samma 

 sätt verkar den elektricitet, som direkt kunnat öfverga till skälen 

 frän glaskärlet. 



Aro vågskålarna ej isolerade, så bortledes väl den elektri- 

 citet som i dem frigjort s, och blir sålunda för vägningen oskad- 

 lig; men om det vägda kärlet långt utskjuter öfver skålens rand, 

 sa kunna dessa utskjutande delar direkt attrahera närliggande 

 delar af vägen, så att utslaget förändras, om den åt kärlet med- 

 delade elektricitetens mängd var dertill tillräcklig. 



Ehuru jag ej tviflar, att mången vid vågens användning, sär- 

 deles i och för fysikaliska undersökningar, betänkt möjligheten 

 af dylika inflytelser, och, när så varit nödigt, skyddat sig der- 

 emot, tror jag dock , att flertalet af dem, som använda vågen 

 för kemiskt behof, ej befara något vägningsfel af dylik anledning. 

 Att likväl sådana vägningsfel, och icke så obetydliga, kunna in- 

 träffa under förhållanden, för hvilka man vid kemiska undersök- 

 ningar verkligen kan blifva utsatt, torde af nedanstående iakt- 

 tagelser blifva klart, ehuru a andra sidan de vilkor, som betinga 

 möjligheten af en på vägen märkbar elektrisk attraktion, äro sä 

 Öfvert. af K. Vet.-Akad, Förh., löliO, Mo 0. 



