— 289 — 



Försök öfver träets tilltagande i vigt genom insugning 

 af vatten. Af E. E. von Rothstein. 



[Meddeladt den 13 Juui 1860]. 



Det är en bekant sak. att dä trä ligger uti vatten blifver 

 det småningom tyngre, i det att genom vattnets tryckning luften 

 drifves utur träets porer och intager luftens ställe. Denna vigt- 

 tillökning fortgår märkbart ända till dess en viss mättningsgrad 

 inträffat, hvarefter tyngden obetydligt tilltager. I följd häraf blir 

 träets egentliga vigt slutligen så stor, att det icke mer förmår 

 att bära sig sjelf, utan sjunker. 



Då det är af stor nytta att känna denna vigttillöknings 

 fortgång vid flere tillfällen såsom vid flottbroar, vattenhjul ra. ra., 

 hafva försök häröfver utrikes blifvit anställda, ibland andra af 

 J. Weisbach, hvilken fann, att nyss fäldt granträ, sedan det 

 fullständigt blifvit indränkt med vatten, erhöll en vigttillökning 

 af 23 procent, att dess egentliga vigt tilltog ifrån 0,794 till 

 0,970, samt att tillökningen i vigt fordrade minst 6 månader, 

 ofta 2 — 3 år för att uppnå sitt maximum (trästyckenas storlek 

 synes ej vara angifven). _Torr ek, som blifvit fullständigt genom- 

 dränkt hade ökat sig i vigt med 60 — 91 procent; torr al med 

 136 — 163; torr gran med 70 — 166, torr furu med 102 och björk 

 med 91 — 97 procent. 



Till utrönande af våra svenska träslags förhållande i detta 

 afseende har jag under en följd af år anställt försök öfver vigt- 

 tillökningen hos torr och rå furu, torr och rå gran, ek, björk 

 och al, när de fått tillfälle att ligga under vatten. Trästyckena 

 hade en storlek ifrån 2 verktum till ^ fots bredd och höjd samt 

 1 fots längd. Alla styckena lågo bredvid hvarandra omkring 

 1^ fot under vattenytan, och i rinnande vatten. Det virke, hvar- 

 utaf de torra trästyckena togos, hade legat skyddadt mot regn, 

 sedan det fälldes, men för att ytterligare torka dem utsattes de 

 under en tid af 8 dagar för en hetta af 80 — 90" C. Några da- 

 gar derefter nedlades de under vatten. 



Ufvcrs. aj K. Vet.-Akad. FOrh. Arg. 17. N:o '>'. * 



