— 290 — 



Vidfogade tabell angifver den vid hvarje vägning funna 

 vigten. 



Efter 4 månaders liggande i vatten hade ek, björk och al 

 erhållit mörka Härkar, och efter 6 månader voro alla trästyckena 

 öfverdragna med en slemmakt ig massa, hvilken aftorkades före 

 vägningen , men återfanns derefter , hvarje gång trästyckena 

 togos utur vattnet, tillika med mera utbildade alger, som utvecklat 

 sig på träet under vattnet. De maskar, som visade sig på träets 

 yta efter 2i år, voro svagt färgade, dels ljusrödt dels blahvitt 

 med brunaktiga hufvuden, och af omkring j] tums längd. Sedan 

 trästyckena legat 1} år under vatten märktes redan en afrund- 

 ning af dess skarpa kanter, och efter försökens slut och träets 

 torkning hade matten förändrat sig till de i de båda sista ko- 

 lumnerna uppgifna tal. 



Tiden för att uppnå maximum af vigttillökning, som beror 

 på trästyckets tjocklek, var störst för Gran, för Furu något 

 mindre, derefter kommer Glasbjörk och Ek ; minsta tiden erfor- 

 drade Myral och Angsbjörk. Vigttillökningen var 

 per medium för torr Furu 0,93. 

 rå Furu 0,59. 

 torr Gran 1,09. 

 rå Gran 0,66. 

 Ek ... . 0,52. 

 Björk . . 0,78. 

 Al ... . 1,21. 



Genom vattnets nötning och masken aftaga trästyckenas 

 vigt småningom efter uppnådt maximum. Al och gran synas 

 vara de träslag, som mest äro utsatta härför, troligen i följd af 

 deras lösare beskaffenhet. 



