— 359 — 



yta är beklädd med lina, på längden gående strimmor. På dessa 

 sitta små vårtlika upphöjningar ordnade i tvärlöpande rader, hvilka 

 gå parallelt med de isynnerhet mot skalkanterna tydliga tillväxt- 

 linierna. Dessa små vårtor äro stundom sammanvuxna med hvar- 

 andra, så att de bilda sammanhängande linier. Höjd 2G, br. 35, 

 tjockl. 20 m.m. Benämnd efter Mag. Friedr. Schmidt från Dor- 

 pat, förf. till Geologie Est- imd Livlands. 



Förekomst: Med. G. Klinteberg, Sandarfve kulle, Maligårds- 

 klint, Sigvalds (Etelhem); Syd-Gotl. Hemse, Laubackar, Näs, 

 Ostergarn. 



5. Sp. striolata, n. sp. (tig. 2). Skalens form omvexlande, i allmänhet på 

 tvären utdraget elliptisk; hos de flesta exemplaren ligger största 

 bredden vid arean, så att dennas hörn äro spetsigt utskjutande; 

 andra åter hafva en mera afrundad form, så att arean är kortare 

 än största bredden. Begge skalen eonvexa. Ventralskalet med 2 

 till 4 svagt afrundade, breda ribbor på begge sidor om sinus, 

 näbben svagt inböjd öfver areans trekantiga öppning. Dorsalska- 

 let har från 1 till 3 ribbor på sidorna af jugum. Skalens yta 

 betäckes med fina strimmor, som utstråla frän näbben åt kanterna. 

 I fördjupningarne emellan ribborna äro de glesare. De äro ut- 

 efter hela sin längd försedda med små, upphöjda, tätt sittande 

 punkter, hvilka icke äro så regelbundet ordnade, som hos föregå- 

 ende art, från hvilken denna dessutom skiljes genom frånvaron af 

 ränna på jugum och ribbor i sinus. Dessutom är skalet på Sp. 

 striolata pä tvären fint strimmigt. Den egendomliga skalskulptu- 

 ren, de bredare och tydligare ribborna skilja äfven tillräckligt 

 Spir. striolata från Sp. pticatella, var. interlineata. Den breda for- 

 mens dimensioner äro: höjd 11, bredd 18, tjockl. 8 m.m.; den 

 afrundade formens: höjd 10, bredd 12, tjockl. 7 m.m. 



Förekomst: M. G. Klinteberg (c). Syd-G. Näs, Bursvik i Öja, 

 Grumpevik, Grötlingbo, Rohne. 



Vid Länsa på Färö förekommer en mångribbad form, som jag 

 endast med tvifvel kan hänföra till denna art. Den skiljer sisr 

 nan vissa former af Spir. pUcatella var. interlineata genom skal- 

 skulpturen: strimmorna likna dem hos Sp. striolata genom sina 

 små, fina, men har glest sittande punkter eller vårtlika upphöj- 

 ningar. 



G. Sp. sulcata His. Förekomst: M. G. Klinteberg (c). Syd-G. Näs, 

 Bursvik i Öja, Grumpevik, Grötlingbo, Rohne, Bursås. 



Det torde vara tvifvel underkastadt huruvida icke denna art 

 är Linnés Anomia crispa. Åtminstone tyckes beskrifningen i Sy- 

 stema Naturae, Ed. XII p. 1152, mera öfverensstiimma med denna 

 form, än ined den man vanligen tillagt detta namn. 



7. Sp. elevata Dalm. (Sp. oetoplicatus Sow., Sp. spurius Barr., Sp. 

 subspuria D'Orb., M'Coy, Sp. plicatus Skarpe). 



Förekomst: Wisby; M.G., Klinteberg (c), Sandarfve, Linde, 

 Etelhem, Länsa (Fårö); S. G., Östergarn, Hammarudd i Kräk- 



