_ 369 — 



Från O. eleijantula skiljer sig ofvan beskrifha hufvudibrm ge- 

 nom dorsalskalets mindre area, genom dess lilla, odelade proces- 

 sus cavdinalis, genom niuskelintrycken, isynnerhet ventralskalets, 

 som här äro djupa och bilda en hjertformig figur, då de hos O. 

 elegantula äro endast svagt och på ytan antydda, nästan sam- 

 manflytande i ett. 



6. O. crassa, n. sp. (fig. 11). Nästan kretsformig, med största bredden i 

 närheten af basen, begge skalen starkt convexa, ventralskalet dock 

 mest. Skalen betäckas af omkring 80 — 90 skarpa strimmor, som 

 utstråla mot kanterna. Dorsalskalet har en grund insänkning, 

 som går från spetsen till nedre skalkanten, hvarest den äfven är 

 bredast. Arealinieu bildar en svag båge, som är af mindre bredd 

 än skalets tvärdiameter. Arean är mycket smal, triangulär, nä- 

 stan plan och endast mot spetsen något concav, samt nästan ver- 

 tikalt uppåtriktad. Processus cardinalis bildar en långsträckt rhomb; 

 processus brachiales äro breda och trubbiga, samt convergera emot 

 proc. cardinalis, der de sitta hvarandra närmare, än hvad fallet 

 är hos andra arter. Muskelintrycken äro svaga, omgifna af en 

 föga upphöjd kant, som omkring dem bildar en oval kontur. 

 Detta ovala fält delas i två hälfter genom en rak, upphöjd linea, 

 som utgör en fortsättning af processus cardinalis. Ventralskalets 

 area är starkt concav, så att skalnäbben böjer sig ned emot dor- 

 salskalet. Tänderna äro starka och framskjutande, retractorernas 

 intryck smala, långa samt nedåt starkt divergerande, så att de 

 der lemna en bredt upphöjd ås emellan sig. Höjd 14, bredd 14, 

 tjockl. 10 millim. 



Utom denna hufvudform anträffas äfven en varietet med ett 

 mindre convext dorsalskal, hvilket har en djupare, mot basen 

 bredare insänkning än hufvudformen. Muskelintrycken äro äfven 

 djupare. Den skiljes från O. elegantula, till hvilken den i det 

 yttre närmar sig, genom sin större convexitet, genom skalens 

 runda form, genom sin böjda area. Dessutom är processus car- 

 dinalis liten, samt livarken flikig eller uppskjutande öfver arean, 

 som hos O. elegantula. Dertill kommer dessutom olikheten emel- 

 lan dorsalskalens muskelintryck. 



Förekomst: Djupvik (Eksta), Petesvik, Gannarfve, Hemse. 



7. O. hybrida Sow. Förekomst: Wisby (be), Med. G. Fröjel, Djup- 

 vik (Eksta), Petesvik, Stora Carlsö (o), Lilla Carlsö, Eskelhem, 

 Klinteberg, Follingbo, Slite, Länsa, Fårösund; Syd-G. Näs, Grura- 

 pevik, Lan, Oja, Bursås, Närshamn, Östergarn (a), Hammarudd 

 (Kiäklingbo). 



Exemplar från Wisby uppnå 24 millim. i höjd och 28 m.m. 

 i bredd. 



8. O. Lovéni, n. sp. (fig. 12.) Musslan kretsformig, med största bred- 

 den midtemcllan skalspetsen och nedre skalkantcn (hos den närstå- 

 ende O. hybrida i närheten af nedre kanten). Begge skalen nästan 

 lika mycket convexa. Strimmorna fina, så att 4 strimmor finnas 



