- 391 — 



ett drägligt herberge; endast nere i sjelfva Ebro- dalen funno vi, 

 livad vi öfverallt pä bergsplatån saknade, en leende sydländsk 

 natur och rätt inbjudande bostäder, dit vi annars säkerligen kade 

 med allt vart pick och pack ger na begifvit oss, om vi icke der- 

 igenom hade mer än skäligt kommit att aflägsna oss från för- 

 mörkelsens centra llinia, och om vi icke, med hänsyn till väder- 

 leken, just hade blifvit på förhand varnade för de djupa dalarne. 

 A r i förblefvo derefter lugna och nöjda på vår en gång valda plats. 

 Under var frånvaro hade Herr Feaunley begagnat den klara 

 väderleken och med en prismacirkel, tillhörande observatorium i 

 Lund, uppmätt en mängd solhöjder, tjenliga såväl till tids- som 

 polhöjds-bestämning. Samma afton uppställde jag också mitt 

 lilla passage-instrument och observerade polstjernan och y Dra- 

 conis i en och samma extrameridiana vertikal, egentligen endast 

 i afsigt att orientera mitt instrument och söka en ungefärlig kor- 

 rektion för min chronometer; med Spaniens himmel öfver mig 

 betviflade jag icke, att under de fyra dagar, som ännu återstodo 

 intill förmörkelsen, jag ännu en och annan gång skulle få till- 

 fälle att använda passage-instrumentet. Följande dagen, eller d. 

 15 Juli, ingick ännu klar; förmiddagen användes att ställa i ord- 

 ning några af vara öfriga instrumenter och att träffa förberedel- 

 ser till de aftonobservationer, som jag med säkerhet hoppades fa 

 anställa med passage-instrumentet ; men fram på eftermiddagen 

 öfverdrog sig himmeln med moln, och i stället för observations- 

 väder erhöllo vi under natten det förfärligaste askväder. Sedan 

 dess och intill förmörkelsedagen hade vi på himmeln ingenting 

 annat att se än gråa moln, hvilka blott en enda gång på en kort 

 stund bedrägiigen ljusnade tillräckligt för att, likasom gäckande, 

 åtminstone lata oss ana, hvarest solen för tillfället befann sig; 

 en beständigt ihållande nordlig vind jagade oupphörligt nya hafs- 

 dimmor emot oss. Onsdagen den 18 Juli, som var sjelfva för- 

 mörkelsedagen, ingick ännu mulen, och den till var förtviflan 

 ännu alltjemt ihållande nordanvinden lofvade oss ingenting godt 

 för den återstående delen af dagen. Men fram på förmiddagen, 

 häuemot kl. 9, började molnen, och med detsamma var betryckta 



