— 393 — 



uppskatta detta synmedels värde, och nyfikenheten förblef ännu 

 fortfarande hufvudsakligen riktad på mig och mina instrumenten 



Andtligen är tiden för den första iakttagelsen inne, och 

 himmeln häller sig ännu temligen klar, ehuru en lätt dimma bör- 

 jar utbreda sig öfver dess vestra och södra del, således äfven 

 öfver den trakt, på hvilken vår spända uppmärksamhet är rik- 

 tad. Observationen af den första yttre kontakten mellan solens 

 och månens ränder lyckades rätt väl; från den plats, på hvilken 

 Herr Möller observerade, skall, såsom jag sedermera erfor, i 

 samma ögonblick en liten molntapp hafva synts sväfva fram 

 öfver den trakt af solranden, hvarest kontakten egde rum, men 

 någonting dylikt var från min ståndpunkt icke märkbart, hvilket 

 bevisar, att åtminstone åtskilliga af de moln, som funnos, sväf- 

 vade tätt öfver oss. Under loppet af den partiella förmörkelse, 

 som föregick den totala, sysselsatte jag mig med att iakttaga 

 momenterna för åtskilliga solfläckars försvinnande vid den fram- 

 ryckande månranden, äfvensom att från tid till tid anteckna ba- 

 rometerns stånd ; temperatur-observationer gjorde jag icke, eme- 

 dan jag förutsatte, att Herr Lindelöf, som från observatorium 

 i Greenwich hade medfört långt känsligare thermometrar, än 

 mina voro, skulle vida bättre uppfylla det med dylika iakttagel- 

 ser afsedda ändamålet. Vinden var under hela tiden svag och, 

 såsom jag tyckte, fortfarande nordlig. 



Det lider nu mot den tid, då den totala förmörkelsen skall 

 inbryta; den dimma, om hvilken jag talat, har småningom mer 

 och mer förtätat sig till en tunn molnbetäckning, men är ännu 

 väl genomskinlig; mina lampor har jag redan påtända, och allt 

 är i den bästa ordning; jag har säkert uppfattat min chronome- 

 ters slag och sitter i den spändaste uppmärksamhet med ögat 

 riktadt i tuben, då jag oförmodadt får höra ett, knappast tvä- 

 tydigt, ljud och derpå en chorus af skratt bland den folkskara, 

 som lägrat sig tätt invid mig. Med kraftiga äthäfvor lyckas det 

 mig att nedtysta bullret. Lyckligtvis har jag ännu tid att kasta 

 ögat på chronometern och åter in i tuben ; men länge dröjde det 

 derefter icke, intill dess den sista solstrålen försvann. Den tid, 



