— 439 — 



Bidrag till kännedomen om oxidernas kristallformer. — 



Af A. E. NORDENSKJÖLD. *) 



[Meddeladt den 14 November 1860.] 



I. Is H. 



Dels på grund af snöstjernornas form, dels till följe af isens 

 förhållande i polariseradt ljus, har man ansett detta ämne kri- 

 stallisera i det hexagonala systemet. De små iskristallers utse- 

 ende, af hvilka t. ex. den på fönsterrutor afsatta rimfrosten be- 

 står, hade likväl redan för längesedan hos mig framkallat tvif- 

 vel om, att detta skulle vara snöns eller isens enda kristall- 

 form, och jag begagnade derföre med begärlighet det första till- 

 fälle, som erbjöd sig, att utreda detta intressanta ämne. Härtill 

 lämpade sig särdeles väl den temmeligen starka köld, som emot 

 slutet af år 1860 inträffade i Stockholm, och företog jag mig der- 

 före under denna tid att mikroskopiskt undersöka på olika sätt 

 uppkomna kristaller af snö och is. 



Så vidt man af de ofullständiga och till följe af isens lätt- 

 smältbarhet svårhan dterliga kristallerna kan döma, anträffas snön 

 och isen kristalliserade i tvenne, med hvarandra ej förenbara kri- 

 stallformer, nemligen: 



l:o Sexsidiga, optiskt enaxiga prismer. 

 Den vid starkare köld nedfallna snön visar sig under mi- 

 kroskopet för det mesta bestå, dels af alldeles oregelmässiga kri- 

 stallgyttringar , dels af regelmässiga, optiskt enaxiga prismer 

 (fig. 1). Merendels begränsades dessa endast af prism- och änd- 

 ytor, och endast ganska sällan voro de horizontala kanterna å 

 kristallens ena ända afstympade af pyramidytor (fig. 2). Enligt 

 alldeles osäkra mätningar skulle vinkeln: 



fi-.Q -.-= 129°, 1**) 



/u:o=-- 15(T,3 



fx:r -170\7 



•) Härtill taft. XVI, XVII. 



'*) Dessa vinklar, liksom de flesta nedan anförda, äro mätta under mikroskopet, me- 

 delsl en i ok ålarets brännpunkl belägen, omkring instrumentets axel rörlig glas- 



Öfvers. af A. Vel.-Akad. Förh., 1860, N:o i>. 



