— 487 — 

 Om den röda färgen hos Gypaetus. Af F. W. Meves. 



[Meddeladt den 12 December 1860.] 



Vid K. Vetenskaps-Akademiens sammankomst i April må- 

 nad d. å. hade jag äran inlemna en berättelse om min resa till 

 Jemtland, hvaruti jag sökte ådagalägga, att den rostbruna eller 

 rostgula färgen, som vissa individer af Tranan visa under som- 

 maren, och hvilken färg Professor Nilsson') och Dr. Gloger 2 ) 

 ansett för fogelns sommardrägt, blott härröra af ytligt vidfä- 

 stad jernoxid. Nu är jag i tillfälle att meddela ett liknande 

 förhållande hos Skägg-gamen, Gypaetos barbatus L. 



Sistlidna sommar erhöll Riksmuseum, under lokaluppgiften: 

 »Syd-Europa», ett exemplar af denna stora roffogel, hvilket en- 

 ligt flera nyare ornithologers åsigter, torde höra till G. occi- 

 dentalis Schlegel 3 ), G. meridionalis A ) och subalpinus Brehm 5 ). 

 Detta subspecies skall förekomma i Sardinien och på Pyrenéer- 

 na, och utmärka sig genom den mest framstående orange-rost- 

 gula färg. 



Vid uppstoppningen af detta exemplar fann jag, att de 

 orangegula fjädrarnas struktur undergått någon förändring. Strå- 

 larna voro ej så rediga och lena som på andra fjädrar, utan vid 

 beröring med fingrarna något sträfva eller hårda. Mest inten- 

 siv visade sig färgen på framhalsen och bröstet, men aftog ned 

 åt buken, hvarest här och der en nästan hvit fjäder fanns in- 

 blandad. Bakhalsen visade sig betydligen blekare. De ljusa 

 skaftstrecken på de gråbruna skulderfjädrarna och de främre 

 vingtäckarna voro äfven orangegula, men de som voro mera be- 

 täckta eller nya, hvita. De mera bakåt öfversidan liggande fjä- 

 drarne hade hvita skaftstreck och spetsfläckar. Allt detta förde 

 mig till den förmodan, att denna färg hade tillkommit sednare, 

 än sjelfva fjädrarne och att den kunde härröra af jernoxid. För 



') Skand. fauna, Foglarna 185.S s. 1(!0. 2 ) Journal fur Ornithologie 1800 s. 123. 

 »J C. L Bonaparte, consp. gen. av. I. sid. 11. 4 ) Brehme Vogclfang 1855 

 v 7. 5 ) Okens Isis 1840. 



ö/vers. "f K. Vet.-Akad. Förh., 1860, N:<> 10. 



