— 26 — 



högsta toppar i Pyrenéerna. Superbagnéres har genom sin egen 

 absoluta höjd under största delen af året snö på sin topp, och 

 denna gifver upphof åt en mängd små bäckar med kristallklart 

 vatten, hvilket i ej ringa mån bidrager att öka vegetationens 

 yppighet. 



Helt olika är förhållandet med det andra berget, som höjer 

 sig öfver Luchon, nemligen Cazaril. Den smala dalfåra, som 

 skiljer detta berg från Superbagnéres, är tillräckligt bred för att 

 lemna solen fritt tillträde att verka på dess södra sida, som til- 

 lika genom det mellanliggande Superbagnéres skyddas för de 

 kalla sydliga vindarne. Härigenom frambringas en nästan syd- 

 europeisk vegetation, och på Cazarils södra sluttningar mognar 

 till och med vinrankan, som eljest ej odlas i hela vallée de Lu- 

 chon, hvilken dock ligger betydligt lägre. Cazaril höjer sig föga 

 öfver 1,400 métres. Härigenom smälter snön tidigt på våren, 

 och under sommaren herrskar sådan torka på de södra sluttnin- 

 garne, att vegetationen under högsommaren i Juli och Augusti 

 månader nästan är förbränd. Förgäfves söker ögat på bergets 

 lägre delar någon sammanhängande gräsmatta. Under våren 

 och försommaren klädas de i allmänhet branta sluttningarne af 

 en massa växtarter, som gifva desamma ett särdeles brokigt ut- 

 seende. Intet träd trifves här och gifver växterna skugga; men 

 talrika snår finnas af törnbuskar och hallonbuskar (Fösa cannui, 

 rubiginosa, pimpineUifolia och Rubus thyrsoideus), samt af Quer- 

 cus pubescens, som här blott är en buske. Jordgrunden, som Rf 

 mer omvexlande än på Superbagnéres, bidrager att öka artrike- 

 domen. Superbagnéres utgöres nästan helt och hållet af lerskif- 

 fer; men på Cazaril finner man tunna kalklager alternerande med 

 lerskiffern, och dertill finnas inblandade qvarzstycken, hvilka till 

 en del blifvit söndersplittrade i ett groft grus, hvaruti flere af 

 de för Cazaril utmärkande arterna hafva sin bästa trefnad. Man 

 kan här egentligen blott tala om tvenne olika växtregioner, nem- 

 ligen de branta mot söder stupande sluttningarne från bergets fot 

 till den högt upp belägna byn Cazaril, och den sterila sandiga 

 af ljung klädda öfre kullen. 



