— 30 — 



adscendens, capitata, ajugaifolia, umbrosa, stellaris och oppositi- 

 folia, Bartsia alpina, Globularia nudicaulis, Aspidium Lonchitis, 

 Rhododendron ferruyineum, Fritillaria pyrenaica, Luzula pedi- 

 formis och spadicea, Soldanella alpina, Arabis alpina, Sisym- 

 brium pinnatijidum, Cardamine resedifolia, Erysimum ochroleu- 

 cum, Sempervivum montanum, Silene acaulis, Homoyyne alpina, 

 Alsine verna, Arenaria yrandijlora och ciliata, Festuca spadicea 

 och varia, Poa alpina, Ranuncidus Gouani, Daphne Cneorum, 

 Veronica alpina, saxatilis, aphylla och Ponai, Jasione perennis, 

 Erinus alpinus, Linaria alpina, Phleum alpinum, Epilobium 

 alpinum, Adenostyles albifrons, Sedum alpestre, Pedicularis fo- 

 liosa och pyrenaica, Sagina saxatilis, Leontodon pyrenaicus, 

 Asplenium viride, Reseda glauca, Astrantia minor, Senecio Tour- 

 nefortii och adonidifolius, Tozzia alpina, Geum montanum, Viola 

 biflora, Aquilegia pyrenaica, Anemone alpina och narcissiflora, 

 Scirpus ccespitosus, Ranuncidus Thora, Salix pyrenaica, Hype- 

 ricum nummulariwn, Selaginella spimdosa, Iris pyrenaica *), 

 Myrrhis odorata, Plantago alpina, Veratrum album, Meum atha- 

 manticum, Potentilla pyrenaica, Betonica Alopecuros. Vi stego 

 uppföre den i zig-zag gående vägen, omsvepta af töcken och 

 dimma, samt gjorde en kort halt då vi hunnit till niveaun af 

 »les quatre lacs». Dessa fyra sjöar, som sammanhänga med 

 hvarandra, ligga betydligt ofvan trädgränsen på en temligen rym- 

 lig plan eller slätt, i söder begränsad af gränskedjans öfversta 

 kam, i norr åter af den branta stupning, som vi nyss passerat. 

 De nämnda sjöarne hafva ett dystert läge och utseende. Knappt 

 en enda lefvande varelse af djur- eller växtriket uthärdar att 

 bebo deras kalla vatten. Åtskilliga fjell växter tyckas hafva sin 

 förnämsta trefnad vid denna höjd, såsom: Phyteuma hemisphce- 

 ricum, Androsace carnea, Gentiaua nivalis, Draba aizoides och 

 Johannis, Cardamine alpina, Pedicularis rostrata, Azalea pro- 



') Den pyrenciska formen, som af Grenier och Gotiron i Flore Franraise föres 

 till Erharts Iris xiphioides, skall (lock, culigt brcf frän Professor Grenier, 

 vid noggrannare jeinförelsc befunnits vara en egen art. Den har redan förut 

 blifvit beskrifven såsom sådan af Biibani, under namn af lris pyrenaica, och i 

 supplementet till Flore Franraise kommer denna rättelse alt inflyta. 



