— 31 — 



rumbens, Carex pyrenaica, Veronica alpina, Potentilla nivalis, 

 Ranunculus pyrenceus. 



Vi hade nu endast den brantaste afsatsen qvar att bestiga 

 och snart voro vi uppe vid sjelfva Port de Venasque, en endast 

 några alnar bred passage mellan klipporna. Här, vid en höjd af 

 2,412 metres, finnes ännu ett betydande antal fjellväxter, hvilka 

 till större delen hafva sitt rätta hemvist ungefär vid denna höjd, 

 såsom: Hutclihisia alpina, Armeria alpina, Linaria alpina, Al- 

 sine Cherleri, Oxyria digyna, Umbilicus sedoides, Sibbaldia pro- 

 cumbens, Agrostis rupestris, Aronicum scorpioides, Chrysanthe- 

 mum alpinum, Saxifraga aspera var. bryoides, groenlandica och 

 exarata, Androsace imbricata, Festuca pilosa *), Cerastium alpi- 

 num och trigyuum, Paronychia polygonifolia, Poa läxa, Crepis 

 pygmcea, Juncus trijidus, Veronica bellidioides, iAizula spicata, 

 Sesleria disticha. Nedom oss var den franska sidan insvept i 

 töcken och dimma, men häruppe och på spanska sidan var luf- 

 ten fullkomligt ren och klar. Detta lär, efter hvad min guide 

 sade mig, ej vara något ovanligt. Man har en herrlig utsigt från 

 dessa klippor, som förena och skilja tvenne konungariken. I 

 fonden framför oss Maladetta (Mont maudit, det förbannade ber- 

 get), hvars norra mot oss vända sida beklädes af en ofantlig gla- 

 cier, den största i Pyrenéerna. Med blotta ögonen kan man här- 

 ifrån se de djupa sprickor, som fåra Maladettas glacierer, och som 

 vid foten af desamma äro vertikala, eller i samma rigtning med 

 bergets höjd, men mot toppen åter transversala. Vid östra än- 

 dan af Maladetta höjer sig Pic de Nethou, som når en höjd af 

 3,482 metres enligt Reboul och Vidal, och är den högsta topp 

 i hela pyreneiska bergssystemet. 



*) Det är, enligt bref frän Professor Grenier, denna art {Festuca pilosa Hall. 

 fil. = F. powjormis Höst), som af mig blifvit beskrifven i »Plantes Vasculaires 

 des Pyrcnées principales» pag. V90 under namn af Poa setifolia. Eliuru den 

 till utseendet mycket liknar en Poa ueh har kölade gluma-sknl, hvilket föran- 

 ledde mig att utan betänkande föra den till nämnde genus, så bar den dock 

 sina närmaste samslägtingar inom genus Festuca, och har färgskil tände smäax 

 (»spiculae versicolores») och trådlika blad alldeles såsom Festuca pumila och 

 varia. Hos en del exemplar saknar det nedre kronskalet borst, hos andra åter 

 har det ett omärkligt sådant, hvilket är orsaken att detsamma blifvit öfversedt 

 af mig och ej omnäinndt i diagnosen. 



