

— 49 — 



väg». Klockan var ungefär 5. Först hade vi att passera slut- 

 tande berghällar. Nedanför i djupet, 30 å 40 fot efter ögon- 

 mått, framrusade Gave de Gavarnie mellan lodräta klippor. Vi 

 kommo hastigt till »le pont», ty den svåra passagen var väl 

 knappt 10 alnar. Le pont var, som ofvan nämndt är, en ofant- 

 lig sten midt uti Gave och sjelfva denna sten var ojemn och 

 sluttande. Vi gingo öfver den och hunno motsatta klippranden, 

 som var förenad med stenen genom ett slags bro. Vi voro nu tätt 

 under de klippor, der Androsace cylindrica växer. Dessa klipp- 

 väggar, som utgöra de nedersta sluttningarne af Marboré, äro 

 nära lodräta och hafva fått namn af Rochers de Saint-Bertrand. 

 Gräset var högt och frodigt, ty här kunde inga kreatur beta. 

 Vid klippväggens fot funnos åtskilliga mer och mindre sällsynta 

 arter, såsom: Saxifraga longifolia, Aquilegia -pyrenaica, Tofiel- 

 dia calyculata, Teucrium pyrenaicum, Arabis alpina, Ranunculus 

 Thora, Saxifraga ccesia, Cystopteris montana, Pinguiada grandi- 

 flora var. longifolia, Leontopodium alpinum. Här fann jag ock 

 några små och dåliga exemplar af Androsace cylindrica, men på 

 en höjd af 12 till 15 alnar sutto några goda tufvor. »Se der är 

 den», sade min värd och pekade uppåt. »Ja», sade jag och såg 

 sorgligt på min 3 alnar långa käpp, »men den försvarar sig väl». 

 Han band tillsammans våra stafvar och jag trodde knappt mina 

 ögon, då jag såg karlen taga af sig sina skor och — stiga 

 uppför klippan. Den var nära lodrät och af kalk, så att här 

 och der små hörn a 1 eller H tum stucko fram, och dessa små 

 hörn voro det enda fäste för händer och fötter. Han pressade 

 sig hårdt mot klippan, och med ögonen uppåt riktade och båda 

 händerna hållande den långa stafven, rakade han ned flere goda 

 tufvor. För att stärka hans ifver berömde jag de exemplar som 

 nedföllo, och han njöt synbart af min oförställda beundran och 

 sade: »Jag är också jägare». Detta ord ansåg han såsom till- 

 räcklig förklaring, ty jägarne äro utan jemförelse de skickligaste 

 bergvandrarne, och när man frågar en sådan om en passage är 

 svår, svarar han vanligen: »åh nej, der gå herdar fram», och 



4 



O/vert. af K. Vet.-Akad. Förh. Arg. Ifi. N:o 1. 



