— 105 — 



Då Linné säger, att perlan icke är naturel utan en sjuk- 

 dom, torde detta böra så förstås: att perlan är produkten af ett 

 tillstånd hos musslan, som icke är normalt. 



Da han vidare säger, att uti hvarje perla finnes ett pere- 

 grinum, eller af annan materia än sjelfva perlan, hvilket med 

 lameller eller tunna hinnor småningom betäckes, så kan dermed 

 ej vara menadt, att besagde peregrinum ovilkorligen måste till 

 sina beståndsdelar vara olikt de lameller, hvilka deromkring bil- 

 das, och det destomindre, som, för att komma naturen närmast, 

 han uttryckligen förklarar obränd kalksten, således kolsyrad kalk, 

 eller samma ämne som både perlorna och musselskalen, böra till 

 substit uerande af detta peregrinum användas. Att vid den om- 

 formälda undersökningen berörda peregrinum visat sig olikt per- 

 lans delar, har väl berott deraf, att det saknat dessas perlemor- 

 skimmer. De anförda orden torde således ej kunna tolkas an- 

 norlunda, än att perlans danande är betingadt af det vilkor, att 

 hos musslan förut förefinnes en fri eller afskiljd kropp, omkring 

 hvilken, såsom kring en kärna, perlan bildas. 



Linnés theori om perlbildningen kan, enligt denna uppfatt- 

 ning, med få ord uttryckas sålunda: 



Perlor uppkomma i följd af sjukdom eller ett från det na- 

 turliga afvikande tillstånd hos musslorna, sålunda, att det slem 

 som afsöndras, bildar ett lager af koncentriska hinnor eller la- 

 meller omkring någon hos djuren befintlig kropp, som egnar sig 

 till kärna derför. Alstrandet af perlor kan befordras genom an- 

 bringande utifrån af passande ämnen till sådana kärnor. 



En sammanställning med denna theori af de hufvudsakligare 

 hypotheser angående perlbildningen, som under tidernas lopp an- 

 dra författare sökt göra gällande, kan härvid ej vara opåkallad. 

 Det skall deraf visa sig, om, efter Linnés tid, man kommit till 

 mera ljus i denna sak. 



Öfvert. af K. Vtl.-Akad, Fiirh. Arg. 16. N:o 3. 2 



