— 113 — 



hafva sitt. läge i den del af manteln, som afsöndrar skalens perle- 

 morlag. Pagenstecher ifrågasätter ock, att, för artificielt fram- 

 bringande af perlor hos Unio margaritiferus, i sjelfva mantelns 

 bräm, som är temligen fyllig, inlägga främmande kroppar, hvartill 

 han anser små glasperlor vara tjenligast. 



Af det ofvan anförda skönjes, att raeningarne äro flerfaldigt 

 skiljaktiga i afseende å bestämmandet af perlkärnornas natur. 

 Men ehvad det antages, att dessa kärnor vanligast utgöras af 

 inträngda oorganiska kroppar, eller af koagulerad perl-materia, 

 eller dekomponerade växtdelar, parasitiska djur eller andra or- 

 ganiska ämnen, så är man dock nu mera ense derom, att till- 

 varon af till kärnor passande ämnen hos musslan utgör ett vil- 

 kor och ett medel för perlors alstring. 



Vid sammanställning af de anförda theorierna om perlbild- 

 ningen med Linnés yttrade åsigter, — dessa i förening med de 

 i Gisslers afhandling meddelte, för Linné icke främmande iakt- 

 tagelser, — visar det sig, att de nyare theorier, hvilka såsom 

 hufvudgrund för perlornas alstring antaga vilkoret af hos muss- 

 lorna befintliga främmande kroppar, som stimulerande öka al- 

 stringsverksamheten, äro de, som med Linnés åsigter i ämnet 

 förete den närmaste öfverensstämmelse. 



Vi se således äfven här, huru för hans siareblick stod i 

 fullt middagsljus en naturens hemlighet, som först under ett föl- 

 jande tidehvarf för andra i vetenskapen invigde klarnat. 



Af Linnés ofvanintagne skrifvelse till Frih. Funck, äfven- 

 som af Kammar-Ekonomi-Utskottets deputerades protokoll in- 

 hemtas, att någon national-belöning åt Linné blifvit ställd i 

 fråga, och att deputerade försäkrade sig hafva detta i ömaste 

 Stänka. Likaledes är i det föregående erinradt, att Linnés upp- 

 finning att frambringa äkta perlor allt hittills förblifvit en hem- 

 lighet. Härvid framställa sig sjelfmant två frågor, som förut 

 icke blifvit i någon historisk urkund utredda: 



