af det totala lufttrycket, som den med luften blandade vattenån- 

 gan genom sin elasticitet uthåller. Likasom det totala lufttryc- 

 ket, som uppmätes af barometern, skall äfven fuktighetstrycket 

 angifvas i svenska decimal-linier. 



4:o) Hvarje dygns högsta och lägsta temperatur iakttages 

 numera regelmässigt efter de bekanta Ruterfordska maximi- och 

 minimi-thermometrarne. Med maximi-thermometern har likväl 

 en väsendtlig förändring blifvit vidtagen. Ursprungligen bestod 

 Ruterfordska maximi-thermometern i en horisontalt liggande qvick- 

 silfver-thermometer, i hvars rör en fin stalsprint blifvit införd; 

 denna stalsprint undanträngdes af den stigande qvicksilfver-kolon- 

 nen, men blef qvarliggande, när denna drog sig tillbaka, och an- 

 gaf sålunda med sin mot qvicksilfver-kolonnen vända ända den 

 högsta temperaturen, som egt rum. Men härvid har den olägen- 

 heten ofta yppat sig, att, när qvicksilfret blifvit något oxideradt 

 och stålsprinten rostad, har denna klibbat fast vid qvicksilfret 

 och blifvit af den tillbakaträdande qvicksilfverkolonnen medslä- 

 pad, hvarigenom thermometerns ändamål helt och hållet förfelats. 

 För att förebygga denna olägenhet har man kommit på den tan- 

 ken, att i stället för den fordna stålsprinten använda två små 

 glas-sprintar, af hvilka den ena blifver genom kapillaritetskraften 

 ständigt fasthängande vid qvicksilfver-kolonnens spets, och den 

 andra uppfyller den fordna stålsprintens bestämmelse, men utan 

 att medföra den ofvan antydda olägenheten. Vid denna inrätt- 

 ning bör thermometerröret ofvanom qvicksilfver-kolonnen vara 

 möjligast lufttomt. På detta sätt är den pä observatorium an- 

 vända maximi-thermometern inrättad. — Maximi- och minimi- 

 thermometrarne afiäsas hvarje afton kl. 9 ; hvarföre det dygn, 

 för hvilket högsta och lägsta temperaturen angifves, sträcker sig 

 från kl. 9 den ena aftonen till kl. 9 den nästföljande. 



5:o) Jemte vindens riktning antecknas numera regelmässigt 

 äfven dess intensitet. Härvid användes följande af meteorologerna 

 allmänt antagna beteckningssätt. När fullkomlig vindstilla råder, 

 betecknas sådant med eller »lugnt»; en svag vind, som sätter 

 trädens blad och smalaste grenar i rörelse, utmärkes med 1 ; en 

 starkare vind, som förmår skaka smalare trädstammar och större 

 träds tjockare grenar, betecknas med 2; böjas deremot gröfre 

 trädstammar, sä användes beteckningen 3; ändtligen utmärker 

 man med 4 den starkaste storm, som upprycker och af bryter träd 

 eller skadar tak*). Dessa tal sättas till höger om de bokstäf- 

 v«-r, som angifva vindens riktning. Sålunda betecknar V.S.V. 2 



*) Jfr Edlund: »Handledning vid meteorologiska observationers anställande.» 



